Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Ser du nåt? - Ja.
- Snart rullar det. - Vad ser du?
Champions League-finalen i Istanbul.
2005.
Snart är vi igång.
Liverpool mot AC Milan.
Jag blir nervös.
Ingen trodde på Liverpool i början av kampanjen.
Om nån hade sagt till mig
att vi skulle gå till final i Champions League,
hade jag tänkt: "Du är galen."
Vi var ett medelmåttigt lag, men vi gjorde en magisk, oväntad resa.
Och nu var vi i Istanbul.
Liverpool står på historiens tröskel,
men möter ett stjärnspäckat AC Milan.
Wow! Det här är vårt motstånd.
Varenda spelare var i världsklass.
Hör vilken stämning.
De kommer att göra sig hörda ikväll.
Vi kände Liverpoolfansens förväntningar.
Vi bar vikten av en hel stad på våra axlar.
De hade väntat länge på finalen.
Ikväll har de chansen att ta igen förlorad tid.
Man hade väntat 21 år på den här stora trofén.
Ju närmare avspark man kommer, desto mer börjar man tro på vinst.
Vi visste att det här var vår chans att skapa historia.
Den går in!
Det är 2-0 till Milan!
Och det är 3-0!
Ditt livs viktigaste match börjar förvandlas
till ditt livs mardröm.
Det kan bli det tyngsta nederlaget nånsin i en Champions League-final.
De har blivit fullkomligt utklassade.
Med 3-0 är det över.
Där blåser man av första halvlek.
Jag hade aldrig känt mig så låg som fotbollsspelare.
Vi skulle skapa historia av fel anledning.
Det här är hemskt för Liverpool.
De är totalt oorganiserade.
Det är väldigt pinsamt.
Man måste gå in i omklädningsrummet och ta itu med det.
Liverpool har ingen chans nu.
Liverpool behöver ett mirakel här.
Sen den kvällen kan jag inte åka nånstans i världen
utan att nån frågar vad som hände i halvtid i Istanbul.
Den ständiga frågan är: "Vad hände i halvtid?"
Jag försöker fortfarande förstå det.
Just när man trodde att man hade sett allt.
Det jag märker i många dokumentärer
är att man filmar tystnaden.
Medan de väntar på första frågan.
Eftertänksamhet.
Kan du ge oss några ord, Jamie?
Liverpool, Istanbul, AC Milan, Netflix, storsäljare.
Grymt. Du sålde in det på slutet.
Var skulle du inleda historien, Jamie?
För mig
börjar berättelsen långt från Liverpool
under sommaren 2004
i Portugal.
I Lissabon ikväll, tog Englands lagbuss spelarna
till ett hårt bevakat hotell på en kulle
som de hoppas ska vara deras hem till början av juli.
Det är Europamästerskapen. Jag är där med den engelska truppen
ihop med Michael Owen och Steven Gerrard från Liverpool.
Även om vi var där med England, tänkte vi mycket på Liverpool.
- Lite längre fram, Jamie. - Ja.
Jag hade svårt att stänga av klubben.
Rakt in i kameran, tack.
Jamie Carragher, försvarare.
Kanske var det därför som England aldrig var framgångsrika.
Steven Gerrard, mittfältare.
- Går det bra, Steven? - Jadå.
Jag får ont i baken sen, men nu går det bra.
Titta rakt in i kameran och säg: "Michael Owen, anfallare."
- Vilket håll? Rakt fram? - Mot mig, ja.
Alla tre hade spelat i Liverpool sen vi var så stora.
Enligt vissa har jag inte vuxit så mycket mer.
Vi hade Liverpool Football Club i ådrorna.
Det är min säng och min sida av rummet med affischer om Liverpool.
Vi hade dött för Liverpool Football Club.
När kom du till Liverpool för första gången?
Jag var nio eller tio.
Vilket tröjnummer vill du ha om du platsar?
Nummer åtta.
Det är speciellt och annorlunda att klättra upp i graderna.
Man får starkare band.
Man känner en lojalitet och vill göra bra ifrån sig för klubben.
Liverpool Football Club var min kärlek och passion.
Vi levde och andades det, och älskade och drömde om det.
I Portugal rådde det lite osäkerhet kring Liverpools spelare.
Vår manager är borta.
Liverpools manager är borta.
TUMULT I LIVERPOOL
Efter sex säsonger som ledare, lämnar Liverpools manager klubben.
Det är den första managern som sparkats av klubben sedan 1959.
När jag var barn, var Liverpool ett av de bästa lagen i Europa.
Fyra Europacuper.
Liverpool är Europamästare för fjärde gången.
Vi hade hamnat långt på efterkälken. Vi stod oss inte mot topplagen.
Passar bakåt och den går in som självmål! Förtvivlan för The Reds!
Spelet i ligan var medelmåttigt, likaså i cuperna.
Det var dåliga prestationer.
Det där var okontrollerat.
Och den går in! Förödmjukande för Liverpool.
Det fanns några spelare i laget som väckte tanken:
"Om Liverpool ska kunna vinna en trofé, måste de byta ut den och den spelaren."
Man blir frustrerad för att vi inte vinner.
Steven Gerrard blir utvisad!
Det var ett spel som kanske speglar hans frustration.
Vem som helst hade känt frustration.
Vi hade tappat. Hur skulle vi stoppa det här?
Jag växte upp när Liverpool dominerade. Når de nånsin toppen igen?
Nej, ingen chans.
Jag är äcklad! Jag har gråtit i eftermiddag.
Liverpools motto brukade vara: "Etta är bäst och tvåa är inget."
Jag tror verkligen att det finns ett behov av nytänkande på Anfield.
För Liverpoolspelarna på Englands träningsläger
har managertumultet på Anfield varit en stor distraktion.
Det var samtalsämnet idag
bland Liverpoolmedlemmarna i den engelska truppen.
Jag åkte på turneringen i hopp om att undvika allt snack
och fokusera på engelska laget, men det var omöjligt.
Plötsligt hörde vi nyheter om att man utsett en ny manager.
Det fanns en viss spänning.
"Jag undrar hur den nya managern är."
Men även: "Vart är klubben på väg?"
Morgontidningen i Liverpool ställer frågan alla undrar:
"Vem ska ta över på Anfield?"
Vi är glada att meddela att Rafael Benítez är med oss idag
som manager på ett femårskontrakt.
På klubben kände man att vi var vilse.
Vi behövde en förändring och det självklara stället att börja på
var att söka nån som hade vunnit en av Europas största ligor.
Han har en enastående meritlista.
Två spanska ligatitlar på tre år talar för sig självt.
Señor Benítez, välkommen till Anfield.
- Tack. - Grattis.
Hur viktigt är det att behålla Liverpools nuvarande bästa spelare?
Eftersom vi hade hamnat på efterkälken, var jag väldigt orolig för
att vi skulle förlora Michael Owen och Steven Gerrard,
tveklöst klubbens bästa spelare.
Steven var lagkapten.
Gerrard... Snyggt skott!
Han är en fantastisk spelare!
Enormt hjärta, stor passion.
Nå, Steven Gerrard...
Bra jobbat! Vilket underbart mål av Gerrard!
Förkroppsligandet av Liverpools anda.
Owen... Bra balans.
Gerrard! Tre till Liverpool och Michael Owen är navet i det hela.
Michael hade varit en stjärnspelare.
Årets fotbollsspelare i Europa.
Han hade högt tempo, skicklig målskytt.
Han passerar första spelaren och andra! Briljant!
Vilket mål!
Michael Owen, en målmaskin.
Om vi skulle kunna börja vinna igen, såg vi dem som hjärtat i laget.
Gerrard...
En lysande boll! Strålande!
Gerrard-Owen-partnerskapet igen!
Hur viktigt är det för dina planer att de blir kvar?
Jag vill prata med dem om mina idéer.
- Okej. Tack så mycket. - Tack.
Rafas första uppgift
var att åka till Portugal för att säkra de här nyckelspelarna.
Om klubben ska kunna behålla sina stora stjärnor i framtiden,
måste de börja vinna, och fortsätta vinna, för att tävla på högsta nivå.
Att träffa den nya managern var viktigt för mig,
men det var viktigare
att Rafa Benítez träffade Steven Gerrard och Michael Owen.
De var väldigt desillusionerade med vad som pågick på klubben.
Jag tänkte: "Jag har bara en karriär.
Jag kanske måste fundera på alternativ för att få ut det bästa av min karriär."
Englands spelare pratade med mig om det: "Kom till oss."
Folk knackade på min hotelldörr: "Kom till oss."
Jag tänkte:
"Jag hoppas att managern säger det som de här två vill höra."
- Spanska eller engelska? - Det som känns naturligt.
Redo?
Okej?
Är ljudet, positionen och frågorna okej?
De sa att han skulle komma och presentera sig.
Han ville säga hej och bryta isen.
Plötsligt går vi in i ett rum...
Jag förväntar mig svada om hur skickliga spelare vi är,
hur han tänker bygga laget runt dem...
Vi får motsatsen till det.
- Filmar ni? - Ja.
Ja. Lyssna på mig nu.
Han började flytta runt Stevie på tavlan.
Han var på mig taktiskt. "Jag vill inte ha det och det."
"Det här är ett problem. Ändra på det. Du springer runt för mycket."
"Du spelar inte om vi inte litar på dig." Det var tufft.
Jag minns att Rafa Benítez sa till Michael:
"Du måste lära dig vända med bollen snabbare."
Herregud! Ingen hade sagt så till mig förut.
Jag tänkte...
Jag var nog bäst i världen på det då.
Jag tänkte: "Åh nej...
Han vill nog inte höra det."
Det var då vi började tänka:
"Det här är annorlunda."
Det var annorlunda.
Det kändes annorlunda.
Helt annorlunda.
Ganska negativt.
Och jag tänkte för mig själv:
"Jag lovar att du behöver mig innan jag behöver dig."
Han gjorde verkligen inget
för att övertyga mig att stanna, om vi säger så.
Hur kändes mötet för dig?
Man ser om nån gillar samtalet när man pratar med dem.
Jag tror att, ja... De var ganska nöjda.
Liverpools anfallare, Michael Owen, är på väg till spanska Real Madrid.
Spelaren, en gång känd som Liverpools pojkunder,
lämnar klubben han blev medlem i som 11-åring.
God morgon, allihop.
Jag vill framföra ett särskilt tack
för att jag får chansen att spela för världens bästa lag.
Tack så mycket.
Jag minns att det var svårt att säga:
"Ja, jag vill åka."
Jag hade ju varit i Liverpool hela livet.
Men jag tänkte att jag borde.
Real Madrid var det mest framgångsrika laget i Europa,
och jag tror att de flesta
låter sig lockas av möjligheten att vinna troféer.
Nyheten att Michael Owens lämnar börjar nå fansen på Anfield.
Det är slutet på en era.
De senaste 13 åren har Michael Owens stjärna lyst starkt här,
på denna berömda fotbollsarena.
Vad gör vi?
Det här duger inte.
Vi verkar gå baklänges.
Nyheten blir en stor besvikelse för Liverpools anhängare
och Michael Owens numera före detta lagkamrater.
Jag kände mig frustrerad.
Jag blev knäckt, men en del av mig förstod det då.
En annan del hatade det, för jag tänkte:
"Om Michael slutar, blir mitt mål svårare att nå."
Jag ville vinna och ville se ett framgångsrikt Liverpool,
som när jag växte upp.
VÄLKOMMEN TILL THATCHERS BEIRUT
Jag var en bråkstake från ett kommunalt bostadsområde.
Mellan två till fyra års ålder
brukade jag stå på en ödetomt och sparka på allt som var runt.
Upprullade strumpor, frukt...
Jag kom in med grus, brännmärken och blod överallt.
Jag såg mig själv som fotbollsspelare.
Jag pratade med mig själv om fotbollsspelare.
Det var en allvarlig och läskig besatthet av Liverpool Football Club.
Första gången jag var på Anfield, var jag sex, sju år.
Det går inte att beskriva. Det är fantastiskt.
Helt underbart.
En känsla av kärlek och passion.
Når Rush!
Det är som en drog, det är bra. Det är ögonblicken jag minns.
Och där är den, säsongens trofé, vunnen av engelska mästarna Liverpool.
Arvet från Europacuperna.
Jag hade exakt samma drömmar som jag ville uppnå.
Men när man inte känner att det är möjligt...
Det är frustrerande.
Laget var inte bra nog för att vinna Champions League.
Det var inte konkurrenskraftigt på inhemsk nivå.
Långt därifrån!
Därför lämnade Michael Owen Liverpool.
10 MÅNADER FÖRE ISTANBUL
Riskfyllt balanserande och nyfikna
har Liverpoolfans använt allt möjligt för att få en glimt av sitt lag i veckan,
då truppen samlades för första gången inför den nya säsongen.
I början av 2004 gick jag in på sista året av mitt kontrakt.
Liverpool var mitt livs kärlek.
Jag ville stanna i Liverpool så länge jag kunde.
Tar nån en bild?
Jag behöver den till Instagram.
Jag var 31 år säsongen 2004-2005.
Jag hade varit i Liverpool i tre år.
Men ibland tappade jag fokus.
Oj, Dudek tappar den! Forlan lägger in den! Vilken miss!
Jag hatade mig själv för det.
Det enda man läser i tidningen är att coachen behöver en ny målvakt.
NY MÅLVAKT ÄR HÖGSTA PRIORITET
Jag hoppas att folk förstår mig med min franska brytning.
Jag hade varit i Liverpool i många år, men personligen
åkte jag in och ut ur truppen. Jag spelade ett fåtal matcher.
Men när Rafa kom, var det som att alla började på samma nivå.
Så jag tänkte: "Jag kanske får chansen att spela."
Jag hade varit del av Liverpool-systemet i 13 år.
Jag hade gått från att vara utlånad
till att plötsligt ha en ny manager som jag hoppades skulle ge mig chansen
och få visa vad jag kan.
Jag var en relativt okänd spelare.
Jag hade spelat fyra reservmatcher, gjort tio mål.
Men det gick rykten
om att Rafa Benítez hade tittat på några reservmatcher.
Jag tänkte: "Om det är så, kanske jag får spela den här säsongen."
När man får en ny manager
vill man inte ge honom skäl att inte välja en.
Särskilt när man vill ha nytt kontrakt och inte har så många goda år kvar.
Didi Hamann var min goda vän.
Rafa hade väntat sig en stereotyp, disciplinerad tysk.
Och han var motsatsen till det.
Ja, jag rökte lite och drack öl ibland.
Rökte 10-12 om dagen, för jag kände att jag behövde det.
Det påverkade mig nog inte fysiskt, för om jag hade känt det,
hade jag slutat. Så enkelt är det.
När Didi Hamann kom in och drack vatten direkt på morgonen,
så betydde det att han hade druckit kvällen innan.
Jag minns min första utekväll med Didi. Han hade bara varit på klubben en vecka.
Vi hade en trevlig kväll, men hittade ingen taxi när vi skulle hem.
Didi sa: "Jag fixar en." Jag undrade hur fan han skulle göra det.
Han spred bara ut sig mitt i gatan.
Jag sa: "Jag lägger mig på gatan, annars stannar ingen."
Man hittar ingen taxi, men vill hem och sova,
och man ska träna dagen därpå.
Vi får in honom i en taxi.
Han ska just åka, då åker rutan ner och han ropar: "Var bor jag nånstans?"
"Inte vet jag. Nu drar jag."
Förhoppningsvis kan nya managern få ordning på spelarna och få ut...
...det där lilla extra.
Rafa såg nog tidigt att Liverpool inte var nåt man kunde lösa snabbt.
När Liverpool kom för att värva mig, sa de till mig:
"Vi måste tävla mot Europas bästa."
Men jag såg från dag ett att vi inte hade 11 spelare i toppklass
och vi hade inget lag i toppklass.
Så vi måste tävla med dem på annat sätt.
Att träna under Rafa var lite märkligt.
Det fanns ingen boll, utan bara koner över hela planen.
Så sa Rafa: "Bollen är vid kon A, bollen är vid kon D, bollen är vid kon F."
Så fick vi springa till våra positioner.
Det var nåt helt annat än vad jag var van vid.
Det kändes väldigt kontrollerat.
Så tittar han på alla spelarna och sen säger han:
"Du måste vara två meter högre upp, du ska vara en meter åt höger.
Du ska vara två meter in."
Han såg oss som bönder på ett schackbräde eller som siffror.
Det var så ovanligt att jobba med nån med sån känsla för detaljer.
Och alla tänkte: "Varför gör vi det här?"
Jag är perfektionist, så jag gillar att gå in på detaljer.
Jag gillar att analysera.
En centimeter högre eller lägre,
kan vara skillnaden mellan vinst och förlust.
Så har jag alltid tänkt.
När jag var liten, fick jag en anteckningsbok av min pappa.
Jag brukade lägga många timmar på att fundera på saker.
Jag vände och vred på det i huvudet.
Jag skrev ner varenda uppställning i den här anteckningsboken,
för varje match för mitt skollag.
Jag skrev ner statistik, som mål,
genomsnittlig rating, skott på mål.
Jag började analysera rörelserna och spelets egenskaper.
Utan att inse det, uppfattade jag fotboll på det här viset.
Sen framförde jag det till spelarna, för att förbättra varje spelare och laget.
Små detaljer gör skillnad.
Med det i åtanke, fulländar man sitt spel.
Låt spelet börja!
Välkomna till Gillette Soccer Saturday första dagen på nya säsongen,
efter en av de mest dramatiska somrarna nånsin.
Jag ser mig själv bredvid Stevie G.
Man kan nog säga att säsongsinledningen under Rafa Benítez
var lite av en mardröm.
Bra fartökning och en bra boll som går in. Så måste det vara! Ja!
1-0 till Bolton Wanderers!
Giggs skjuter. Silvestre igen!
Liverpools spanska inkvisition kanske börjar nu.
Sämsta tänkbara start.
Det här är precis vad vi inte ville.
Ännu en skräckshow med brist på kvalitet och idéer,
men den största kritiken är brist på kämpaglöd.
Alonso har gett den till Downing!
Jag minns den matchen, ja.
Middlesbrough går framåt igen. Hasselbaink. Han har hittat Zenden!
Den var illa.
Liverpoolfansen går innan matchslutet. De har sett tillräckligt.
De bär tröjan. För Guds skull, spela för den!
Det är Cole... Den har hittat in!
Det finns ingen passion, inget driv. Det är jobbigt att se.
Benítez måste styra upp det.
Crouch omarkerad. Bortre stolpen. Här kommer han!
Till och med Crouchy gjorde mål mot oss.
Så illa var det.
Den glider undan.
Carragher håller Dudek upptagen. Där är Anelka!
Fan också.
Ännu en mardrömsmatch att glömma för Liverpools målvakt Jerzy Dudek.
Dudek gör ingen nytta. Det duger inte.
Den säsongen var den tuffaste i min karriär.
Chaplow.
Herregud, det är den här.
Oj! Det är självmål!
Djimi Traorés självmål är komiskt.
Hur tänkte Traoré?
Det var ett bra avslut av försvararen.
Burnley. Deras första FA Cup-mål mot Liverpool på 36 år.
Jag fattar inte hur dåliga vi var. Liverpool spelade uselt.
Till och med i Europa var vi usla. Väldigt dåliga.
Liverpool ligger illa till!
Vilket mål!
Alla spelarna som spelade igår kväll var kassa.
Jag tänkte: "Det kan inte bli sämre."
Saviola!
I Europa finns det förväntningar från Liverpoolfansen.
Jag kände alla känslor. Värdelös, meningslös, oduglig.
Inga poäng. Liverpools öde är osäkert in i det sista.
En chans till när Olympiacos kommer till Anfield om några veckor.
Ibland tänkte man tanken: "Blir vi nånsin en storklubb igen?"
6 MÅNADER FÖRE ISTANBUL
Jag minns inte när jag såg dem spela så dåligt senast.
Det saknas passion och vilja. Det är skräp.
Jag bryr mig verkligen om Liverpool.
Det gör ont. Det är som en fysisk smärta.
Det kan vara tufft mentalt när det inte går bra.
Man kan känna känslorna i staden.
Kan vi visa lite passion, lite engagemang?
Vi har känslosamma fotbollsklubbar, en känslosam stad.
Människorna där är känslosamma.
Han borde ha bett om ursäkt till Liverpoolfansen igår.
Laget spelar inte fotboll så som Liverpool brukar spela fotboll.
Ingen kamp, ingen själ, ingen passion.
När jag kom till Liverpool,
fanns en kultur baserad på känslor.
Fotboll kräver mer än så.
Är man för känslosam, finner man inte vägen till framgång.
Stratego!
Det är Stratego, Milton Bradleys fantastiska strategispel för två.
Snabbt, lättspelat och spännande...
Som barn fick jag spelet Stratego av min pappa.
Det fanns inget annat i Spanien då.
På sommaren åkte vi till bergen i Madrid.
Vi hade tävlingar med våra vänner.
Jag hade en skolkamrat som var skicklig.
Jag förlorade en dag och blev upprörd.
Jag grät på mitt rum.
Man lär sig mer av nederlag än segrar.
Och jag började inse
att det är viktigare att spela med huvudet än med hjärtat.
Jag förlorade aldrig mer.
Man måste lära sina spelare
att spela med skallen, inte bara med hjärtat.
Mitt spel handlade om känslor.
Passion, vilja, engagemang.
För emblemet, för fågeln, för familjen.
Det fanns inom mig,
och jag kände att han ville omvandla och förändra mig.
Han var aldrig nöjd.
Jag gillar att ställa krav.
Jag anser att det är nyckeln.
Framgång kommer av det.
Jag kände att han inte såg värde i mig, inte litade på mig, inte ville ha mig.
Jag har alltid varit tydlig med att jag endast ville spela för Liverpool.
Men tvivlet och kylan,
och att ingå i ett lag som man inte tror kan stå sig bland topplagen,
det får en att tänka om.
Steven Gerrards namn kopplas samman med en flytt från hemstadsklubben.
Om de förlorar en spelare som Gerrard, är de inte längre en storklubb.
Från hans perspektiv, för att bli topprankad internationellt,
måste han spela på högsta nivå. Det gör han inte i Liverpool.
Gerrard vill spela regelbundet på världsnivå.
Det betyder Champions League och finalspel.
FEM MÅNADER FÖRE ISTANBUL
Nedräkningen till Champions League-matchen som Liverpool måste vinna
har nu verkligen börjat.
Endast seger mot grekiska Olympiacos på Anfield garanterar att de går vidare.
Det har varit en kylig vinter för Liverpool.
Sjunde plats i ligan. De gör inga mål.
De behöver göra mål ikväll. De spelar för sina Champions League-liv.
Det var en viktig match.
Det enda som höll oss uppe
var Champions League.
Liverpool har redan förlorat mot Olympiacos i Grekland.
De är trea i sin grupp.
En seger kanske inte räcker för att ta Liverpool till sextondelsfinal.
De måste vinna och vinna med marginal.
Vi måste vinna med två poäng. Att vinna räckte inte.
GERRARD VARNAR
Rubrikerna innan matchen...
UTAN TROFÉER DRAR JAG
...ökade pressen på oss.
ÄRA, ANNARS SLUTAR JAG
Jag har varit missnöjd med klubben de senaste två åren.
För första gången i karriären funderar jag på en flytt.
Jag älskar att spela i Champions League, liksom de andra.
Vi inser hur viktigt det är för klubben och för oss som individer.
Jag vill spela i Champions League, så enkelt är det.
Vi är snart redo för avspark i Champions League-matchen.
Det viktiga är att Liverpool måste vinna.
Framgång i Europa betyder så mycket för fansen.
Det är en del av arvet, en del av klubbens själ.
Rafa Benítez har bestämt sig för att byta målvakt.
Jerzy Dudek på bänken denna avgörande kväll för Liverpool.
Det var svårt att acceptera att jag inte skulle spela.
Det var så viktigt för mig att vara första målvakt.
Jag hade det i mitt DNA.
Det påverkade mig psykiskt.
Planen var att inleda bra, få med oss fansen...
Ta ledningen.
Rivaldo.
Men plötsligt...
Fortfarande Rivaldo. Fortfarande Rivaldo!
Det här ser skräddarsytt ut för Rivaldos brasilianska briljans.
Där sticker den. Lågt spel, Kirkland var inte med alls!
Den gick lågt och i mål!
Vilken katastrof för Liverpool.
Nu måste Liverpool göra minst tre mål.
Där blåser man för halvtid och det går inte som Liverpool tänkt.
I det ögonblicket
tänkte jag att Steven Gerrard lämnar klubben.
Det kommer att kräva en enorm insats för Liverpool nu.
När det går dåligt,
om spelarna faller till föga, låter ödet ta över,
måste man ge dem en lösning.
Stratego, ett strategispel från Milton Bradley.
Rafa Benítez har aldrig varit rädd för förändringar.
Han har kommit med överraskningar i kväll.
Ynglingarna Sinama-Pongolle och Neil Mellor.
Tror man att dessa spelare kan vända matchen åt oss?
Nej, inte direkt.
Det är svårt att inte bli nervös som ung spelare.
Vi måste göra tre mål.
Man blåser igång andra halvlek.
Oddsen står högt staplade mot Liverpool. Det krävs en övermänsklig insats.
Sinama-Pongolle vänder inåt.
Sinama-Pongolle fortsätter, men passningen når inte Kewell.
Varje byte är en risk.
Gerrard.
Vilken boll.
Vrålet var för att Mellor föll.
Om det funkar, är du ett geni. I annat fall har du gjort ett misstag.
Det var naturligt att tvivla,
för vi hade inget fantastiskt lag.
Man undrar om vi kan göra mål nog för att gå vidare.
Vi behöver tre.
Kewell sparkar på försvararen. Han går förbi in i straffområdet.
Kewell drar över den. Sinama-Pongolle gör mål!
Det är precis vad de och Anfield ville ha! Det står 1-1.
Så de behöver två till utan kvittering.
Där kommer en chans. Carragher faller. Ingen straff.
Pongolle slår över. En chans här. Finnan skjuter mot mål.
Den slår i nätet. Liverpool har gjort mål!
Neil Mellor gör mål!
Det kanske inte räcker. Vi behöver ett mål till.
Tio minuter kvar.
Det är våg efter våg av anfall.
Det är nervöst för alla på Anfield.
Känslorna bara sipprar ut ur kroppen.
Varje kontring, varje framåtpassning, hör man publikens stöd.
Då känner man drivet. Det är en magisk känsla.
Carragher.
Mitt spel
handlade om kärlek.
Det handlade om passion.
Gerrard!
Vilken skönhet!
Vilket skott, grabben! Vilket skott!
Helt fantastiskt! Det var en klockren halvvolley!
Fantastiskt!
Liverpool tre, Olympiacos ett.
Steven Gerrard.
Man kan inte tänka sig Liverpool utan honom.
Kan en plats i sextondelsfinalen räcka för att övertyga honom att stanna?
Vad betyder kvällen för honom i fråga om att stanna eller sluta?
Det räcker nog inte med en kväll på Anfield.
Steven Gerrard är Liverpools lagkapten och inspiration, men hur längre till?
Hans senaste spel för Liverpool har nu fångat uppmärksamheten
hos fotbollens största plånbok, Chelsea.
GERRARD GÅR TILL CHELSEA
Dagens morgontidningar påstår att Liverpools kapten
tackar ja till en flytt till Chelsea med en lön på 125 000 pund i veckan.
Det är laget som Abramovitj köpte.
Lampard skjuter! Och Lampard gör mål!
Talang värd 76 miljoner pund rekryterad till västra London.
José Mourinho har höjt Chelsea.
Jag anser att jag är speciell.
Det var klubben alla pratade om inom europeisk fotboll,
och de ville köpa de bästa spelarna i England och Europa.
Stevie var både och.
Chelsea blickar alltid mot toppen.
Steven är en fantastisk spelare och det går så bra för honom.
Jag fick samtal från Chelsea, min agent fick samtal.
Mourinho ringde, världens bästa manager då.
Han erbjöd galna kontrakt som förvrängde ens skalle.
Chelsea spenderade förmögenheter. Framgång var garanterat där.
Alla förväntar sig nu att de vinner Champions League.
Angående Liverpool: Lämnar Gerrard?
Om siffran 150 000 pund i veckan stämmer,
så är det svårt för en spelare att säga:
"Jag tänker inte byta till den klubben."
Jag kan inte parkera
min relation med Liverpool, den känslan. Det är omöjligt.
Men man vill bli så framgångsrik som möjligt.
Så när de kom, visste jag inte vad jag skulle göra.
Liverpools fans lurar sig själva om de inte tror att han flyttar.
Jag har stöttat Liverpool i 25 år.
Steven Gerrard, om du lyssnar, du är kapten för vår fina klubb.
Du är en Liverpoolfödd grabb. Om du slutar, vore det skamligt, kompis.
Det var jobbigt mentalt. Det var rörigt i skallen.
Utanför Liverpools träningsplan, vädjade anhängarna.
Stevie behövde nog stöd då.
Nån som kollade hur han mådde och sa hur duktig han var.
Men Rafa Benítez gjorde inte sånt. Han är väldigt känslokall.
Som tränare,
om din bästa spelare funderar på att lämna,
måste man försöka förstå varför och sen övertyga honom om
att vi kan göra nån förändring.
Jag är inte så känslosam utåt.
Så det enda jag kunde göra...
...var att jobba ännu hårdare.
Vi filmar alla matcher.
Sen analyserar vi allt som sker på planen.
Vi vill rätta många saker.
Fotboll är en känslomässig sport,
men som tränare måste man fokusera på jobbet,
och inte slösa energi på det som sker runtomkring.
Rafa var fanatisk.
Morgon, middag, kväll pratade han taktik, spelet, spelarna.
När jag pratade med Rafa, handlade det bara om fotboll.
Vem kan lite om fotboll?
Kan vi ta bort den?
Fotboll, fotboll, fotboll.
Två anfallare, två spelare som försvarar.
Var är det öppet?
Man-mot-man, står man så. Kroppsposition.
- Det var liksom allt han visste. - Så... Kör!
- Kan du försvara honom? - Nej.
För att jag blockerar dig.
Man kan möta honom i korridoren eller köket.
Vad som än fanns tillgängligt användes för att prata fotboll.
Hur många har vi? Dos, cuatro, seis.
De här spelarna kan röra sig lite fritt.
- Som en besatthet? - Ja, verkligen.
De tyckte att jag var galen,
men jag visste att mitt sätt att arbeta och göra saker
hade lett mig till framgång.
Benítez instruerar konstant.
Superpassning, ingen offside, mål!
Hamann.
Ja, det är det!
Vi började bygga nåt, vande oss vid managern.
Jag skapade systemen när jag antecknade.
Det här var när jag var 19 år. Alla mina träningspass.
Gerrard kör igen. García! Liverpool gör mål!
Det började klicka för alla, hans syn på fotboll.
Liverpool är på väg till åttondelsfinal i Champions League.
Spelare som inte tror på det du gör, måste man ingjuta förtroende hos.
Jag tänkte att vi var på rätt väg.
Luis García prövar lyckan. Vilket mål!
Vilket mål! Vilken kväll!
En av de mognaste och bästa prestationerna
som jag har sett på många år av ett engelskt lag i Europa.
När prestationerna förbättrades,
började spelarna tro att vi kunde uppnå nåt stort.
Sekunder kvar. Håll i er, gott folk.
Det är slut!
Liverpool är i semifinal i Champions League.
En fantastisk insats av Liverpool, som knappt kan tro vad de har lyckats med.
För mig och säkert alla Liverpoolanhängare fanns det i bakhuvudet
hur viktigt det här var för att kunna behålla vår kapten.
TRE VECKOR FÖRE ISTANBUL
I fotboll blir det en helengelsk semifinal i Champions League,
då Liverpool möter Chelsea.
Åh, nej.
Chelsea är mästare!
Aldrig har Barclays Premier League haft en värdigare mästare.
Chelsea var landets bästa lag.
Deras säsong kunde inte bli bättre.
Campeones!
Campeones! Olé, olé, olé!
Det var än mer betydelsefullt
då de hade försökt köpa vår kapten i sex månader,
och hymlade inte om det.
CHELSEA FORTSÄTTER JAKTEN PÅ GERRARD
Det fanns en arrogans hos Chelsea.
De hade Abramovitjs pengar, stjärnor från hela världen,
och den kaxiga Mourinho.
De var sina egna favoriter.
Det är fint att vara i semi.
Jag har tur. Jag har aldrig förlorat en semifinal.
Jag kom hit med mitt ego...
Det var stort.
Nu är det ännu större!
Inget skiljer Liverpool och Chelsea när vi går in i andra omgången.
Det avgörs på Anfield ikväll.
The Reds är underdogs mot ett storvinnande Chelsea.
De har redan slagit Rafa Benítez sida tre gånger denna säsong.
Det var stort för klubben, för oss som lag, men även för mig.
Jag hade ju kopplats till Chelsea och samtalen med Mourinho.
Jag visste att fansen var missnöjda, så jag ville ta hem segern.
Det sägs att semifinaler är de värsta matcherna att förlora.
Man ser anspänningen hos alla.
Jerzy Dudek har precis återkallats till Liverpool.
Rafa kom till mig och sa: "Jerzy, du ska spela igen."
Jag sa till mig själv: "Du är redo."
Man känner anspänningen.
Alla kände den. Rafa, spelarna, fansen.
Rafa la stort fokus på Mourinho.
Det var framförallt honom han ville slå.
Ville du personligen vinna över José?
Jag ville bara vinna.
Jag ville vinna för Liverpool.
Och eftersom det var Chelsea,
och Mourinho var tränare, så gav det extra motivation, så klart.
Ikväll kämpar man för en finalplats.
Antingen Liverpool eller Chelsea blir Champions League-finalister.
Det var som en kittel, ett hopkok av många olika känslor.
Det handlade om att stötta Liverpool, men även stoppa Chelsea.
Man känner atmosfären,
men man får ha tålamod, som i schack.
Riise.
Gerrard har utrymme. Landar den mot Baroš.
Var den över linjen?
Mål!
Var det mål?
Jag vet inte, men jag hoppas att det inte var det.
För det kryper in under skinnet.
Men var det mål?
Väldigt tajt.
Verkligheten är att det dömdes till mål. Så är det med det.
Det är Lampard den här gången. Bra räddning av Dudek!
Alla visste vad de måste göra.
Spela med det här, inte det här.
Fantastiskt spel av Gerrard nu.
Vi var organiserade, stabila.
Vilken tackling av Jamie Carragher!
Det kändes som att allt vi hade jobbat på föll på plats.
Liverpool står på randen till Europacupfinalen.
De kan bara sjunga för full hals och motivera sitt lag att ro det i hamn.
Det är dags för Liverpool att spela i ännu en Europacupfinal.
Rafa Benítez och hans team har backat tillbaka bandet.
Det är som förr i tiden.
Även om de hade pengarna, spelarna och José Mourinho,
hade de inte vår historia.
Staden.
Anfield.
Skulle Steven Gerrard ens överväga
att lämna en klubb som precis har gått till Europacupfinal?
En klubb som han har i sitt blod?
Hej då, Mourinho! Hej då, Mourinho!
Rafa, Rafael! Rafa, Rafael! Rafael Benítez!
Det var sån stämning efter matchen.
Vi kunde inte riktigt fatta vad som hänt.
Alla åkte in till stan. Alla var ute.
Och Rafa Benítez assistent sa:
"Om nån kommer tillbaka före kl. 04, blir det böter."
Rafa fick det nästan att låta som att han inte visste nåt om det.
Det kom från assistenten, men jag är säker på att Rafa Benítez visste
att ingen kom tillbaka före kl. 04.
Resebyråer över hela stan
söker frenetiskt flygbiljetter åt fans till finalen i Istanbul.
Äntligen är vi på John Lennon Airport.
Drygt 30 000 Liverpoolfans väntas i Istanbul för Champions League-finalen
mot favoriterna AC Milan.
Det blir deras lags största match på 20 år.
Det är underbart.
Femma i ligan och vi kan bli Europamästare.
Otroligt.
Liverpool kommer att lyfta trofén för femte gången!
Kom igen, Redmen.
På självsäkert humör, tar sig ännu ett flyglass genom terminalen
i den största och mest hektiska händelsen i flygplatsens 72-åriga historia.
Jag vill bara dit. Jag längtar. Vi ska vinna trofén.
Klubben är byggd på Champions League och Europacupen.
Ingen annan brittisk klubb är i närheten. Vi hoppas ta hem den ikväll.
Det är underbart att hålla den här.
Europacupfinal-biljetten. Istanbul.
Rafa Benítez!
För Reds supportrar handlar det inte om hur, utan om att man tar sig dit.
Flyg, tåg, spårvagnar, bussar... Även en och annan långdistanstaxi.
Istanbuls gator börjar nu fyllas med folk.
Det finns inga lediga hotellrum kvar i staden.
Det är fantastiskt! Underbart.
Anhängare på pilgrimsfärd för att se sitt lag i Turkiet.
De hoppas att deras hjältar kan vinna.
Kom igen, ni klarar det!
Ju närmare matchen vi kom,
desto mer övertygad blev jag att vi kunde vinna.
Men det var nästan som en insikt...
Vi möter världens bästa lag. AC Milan.
När man går igenom laget, kan man bara skratta.
För det är liksom bara vem som är vem. Namn efter namn efter namn.
De har Ancelotti,
bästa Champions League-managern nånsin.
Maldini,
en av de bästa försvararna i sporten.
Nånsin.
Jaap Stam, en jätte
som hade vunnit Champions League förut.
Clarence Seedorf,
som hade vunnit Europacupen med två andra klubbar.
Gattuso,
som hade vunnit Champions League med AC Milan.
Sen hade de Sjevtjenko,
som var världens bästa anfallare
och världens bästa spelare just då.
De är inte bara spelare i världsklass,
utan några av de bästa genom tiderna.
Vi mår bra.
Vi har uppnått målet vi föresatte oss i början av säsongen.
Att vara här i Istanbul för finalen.
Vet ni hur man gör mål mot Liverpool
och hur man slår, Jerzy Dudek, polska målvakten?
Ja, vi vet precis hur man gör det.
Berätta hur man gör det.
Du får se imorgon.
Klockan är långt över midnatt här,
men tusentals Liverpoolanhängare är samlade vid det här torget.
Vad som än händer på plan,
tycks Liverpoolfansen ha kommit hit för att roa sig.
Jag kan inte sova, för...
...imorgon är det Europacupfinal.
FYRA TIMMAR TILL FINALEN
Spänningen ökar här.
Det är bara timmar kvar till Liverpools största match på 20 år.
Kan Liverpool återigen ta sig tillbaka till historieböckerna?
Innan vi åkte till arenan, visade Rafa en video för oss.
Det var alla Liverpools Europacupvinster på 70- och 80-talet.
Man har vunnit Europacupen.
Bruce Grobbelaar igen med upptåg på mållinjen.
Miss!
Liverpool är Europamästare!
För fjärde gången.
Vilken glädje!
Merseyside jublar.
När man börjar hos ett team, i det här fallet Liverpool,
lär man sig saker vartefter.
Och jag började inse vad det betyder
för fansen, för staden, och känslorna bakom allt det här.
Men blir djupt berörd.
Man vill göra nåt för staden.
Det är det där speciella bandet. Fansen och historien är klubben.
När man kommer från Liverpool, vill man själv vara del av det.
Sätta sin egen prägel.
Man vill ge folk hopp och tro.
En del av vårt ansvar är att få folk att känna stolthet.
När videon var slut, sa vi: "Det är vår tur att skriva historia."
FINALEN
Hör vilken stämning.
De kommer att göra sig hörda ikväll.
När man tittade upp, var det Liverpool överallt. Ett rött hav.
Det handlar om fokus, att förbereda sig för strid.
Så många stunder av svaghet och så mycket kritik,
men här kom en chans att förändra allt.
Vi är snart igång.
Liverpool mot AC Milan, finalen i Champions League 2005 i Istanbul.
Här kommer den viktigaste kvällen i mitt liv.
Det här var vår chans att skapa historia.
Liverpool startar och vill få en bra inledning här.
Traoré på den här sidan av planen. Det var en skakig boll från honom.
Tjugoett års väntan på den här stunden.
Jag sa: "Gör inga misstag."
Kaká. Traoré kommer över.
Domaren ger Milan en tidig frispark.
Första testet för Jerzy Dudek.
In kommer frisparken och skott i mål!
Maldini! Bara en minut in i spelet!
Det är en hemsk start för Liverpool.
Fem, sex spelare i Liverpoollaget
har inte rört bollen och AC Milan leder med 1-0.
Det viktigaste är att inte släppa in ett till.
Milan anfaller. Här är Sjevtjenko. Det är 2-0!
Det börjar glida oss ur händerna
medan hela världen ser på.
Kaká. Vidare mot Crespo.
Crespo är igenom. Det kan bli 3-0. Det är 3-0!
Det har varit en chockerande första halvlek för Liverpool.
De är totalt oorganiserade.
Med 3-0 är det över.
Där blåser man av första halvlek. Ingen chans för Liverpool.
Jag är bedövad inombords.
Det var pinsamt att titta på anhängarna.
Vi skulle skapa historia av fel anledningar.
När man ligger under med 3-0 i halvtid, brukar man få höra ilskna ord.
Det kom inget sånt. Bara tystnad.
Jag var som i en dimma. Det var nog alla.
Man försökte förstå vad som hänt.
Jag skämdes över vårt spel, över mig själv och laget.
Men sen kommer uppståndelsen.
Känslorna kommer ut. "Du borde ha gjort si, täckt honom."
Tjafs och bråk.
"Det är ditt fel. Du gör inte si, du gör inte så."
Laget var uppenbart skakat.
Jag hör dem, men är fokuserad på vad jag måste göra härnäst.
Vi har en kvart på oss att förändra saker.
Rafa säger till Djimi Traoré att han får kliva av.
Han sa: "Traoré, duscha."
"Traoré, duscha."
Jag tänkte: "Matchen är över. Slut."
Han är förkrossad. Han får inte spela mer i sitt livs match.
Djimi går och duschar.
Didi Hamann skickas ut för att värma upp. Han ska in i andra halvlek.
Min första reaktion var: "Vad ska jag göra nu, Rafa?"
Vi ligger under med 3-0 mot World XI.
Möjligheten att komma igen är nästan obefintlig.
Men jag gick ut och började värma upp.
Det sista jag ser är Djimi som klär av sig och går naken till duschen.
Jag har händerna mot väggen och står där och funderar.
Jag är så besviken på mig själv.
Jag hade svikit mina lagkamrater och hela klubben.
Jag var på en mörk plats mentalt.
Medan Djimi stod i duschen
säger sjukgymnasten att Steve Finnan,
en av våra försvarare, är skadad och inte kan fortsätta.
Jag minns bara en liten paus från Rafa.
Sen sa han: "Finnan, duscha."
Sen kommer en paus till.
"Traoré, ut ur duschen."
Rafa kom och sa: "Djimi, du ska in."
Jag sa: "Vad menar du?" Han svarade: "Gå tillbaka. Du ska in."
Djimi kommer ut, måste byta om och sätter på sig allt igen.
Didi Hamann kommer in.
Jag gick tillbaka till omklädningsrummet. Den första jag såg var Djimi Traoré,
som just varit på väg in i duschen.
Jag skulle in. Ingen visste vem som skulle bort.
Jag har ingen aning om vad som sker.
Lite kaotiskt.
Ja, det var kaotiskt.
Rafa började klottra på tavlan.
Vi måste hitta lösningar.
Jag funderade på hur det skulle gå till.
En så allvarlig situation kräver mer än taktik.
Man hör domaren knacka på dörren för start av andra halvlek.
Allt blev galet. "Gå tillbaka."
Det gick så fort att jag knappt hann med.
Tankarna far runt.
Jag fattar fortfarande ingenting.
Det fanns en rädsla inför andra halvlek. "Det här kan bli ganska hemskt."
Men jag glömmer aldrig...
När man kom ut i tunneln, kunde man höra fansen...
De sjöng "You'll Never Walk Alone".
Den sjöngs nästan som en psalm.
I vanliga fall när man ligger under 3-0, så sjunger inte fansen.
Men Liverpools fans sjöng "You'll Never Walk Alone".
Vi har fansen med oss.
Vi kan inte avsluta svagt.
Vi var skyldiga dem att göra ett försök.
Om vi inte får en otrolig reaktion nu från Liverpool,
så vinner de inte.
Vi ville visa varför vi var här. Samarbeta och försöka göra nåt åt saken.
Milan inleder andra halvlek med bollbesittning.
Lång boll framåt. Hamann kontrollerar bollen.
En chans från Riise!
Nick av Gerrard! Ja, mål av Steven Gerrard!
Han vinkar till fansen på andra sidan. "Kom igen, ha tillit!"
Milan tre, Liverpool ett, och kanske en väg tillbaka genom Steven Gerrard.
Jag började inse att det är viktigt att spela med huvudet,
men man får aldrig glömma att spela med hjärtat också.
Hamann, 25 meter bort. Han skjuter inte, men Šmicer kanske.
Hela vägen från Vladimir Šmicer!
Så ska det se ut här i Istanbul!
Matchen verkade vara över i halvtid,
men det kanske inte är omöjligt ändå.
Milan tre, Liverpool två!
De vet att vi tänker kämpa för det här. Vi lägger oss inte.
Handskarna av.
Liverpool vinner plötsligt tacklingarna i mittfältet.
Rafa vill att jag släpper loss, chansar. Han vill att jag anfaller mer.
Inget lag har kommit från underläge 3-0 i Europacupfinalen och sen vunnit trofén.
Det här är den 50:e.
Jag mindes hur det var att spela som barn på skolgården.
Känslorna tar bara över och jag var James Carragher där.
Ungen som sparkade boll på gatorna.
Jag minns att jag stack med bollen, vilket jag aldrig gör.
Och det är Jamie Carragher för Liverpool.
Gerrard är där! Gerrard faller och det blir straff!
Vem tar straffsparken?
Steven Gerrard är det självklara valet.
Rafa brukade byta ut strafftagare. Det var lite konstigt.
Det blir Xabi Alonso.
Gamla minnen, alla dessa historier.
Rafa sa: "Xabi, du måste ta den."
Men det var min första straff som proffs.
En 23-årig pojke på sin första säsong i England,
och som varit skadad halva säsongen.
Jag kände ögonblicket, betydelsen av straffen,
bristen på erfarenhet.
Det var
så viktigt
för klubben, för matchen, för mig, för alla.
Alonso kan slutföra den mest anmärkningsvärda vändningen här.
Han räddade den!
Det kändes som om tiden stod stilla.
Alonso är där på returen!
Det omöjliga uppdraget är fullbordat!
Liverpool låg under med 3-0 för fem minuter sen!
Se på ställningen nu!
Ingen Champions League-final har nånsin sett ut så här.
Wow!
Det var då jag tänkte att det kanske stod skrivet i stjärnorna.
Vi står möjligen inför den bästa finalen i Europacupen nånsin.
Och vi går till förlängning.
Mot Serginho, som gör det briljant.
Bollen in i straffområdet!
Avledd av Carragher. Den kunde ha gått varsomhelst.
Det kunde ha blivit självmål.
Vi var under stor press från AC Milan.
Man slänger kroppen, man slänger allt framför saker.
Vi klamrade oss fast.
Kaká slår över den!
Och hjälten Traoré!
För mig var det ögonblicket min andra chans att visa min karaktär,
min styrka, och visa hela världen vilka vi är.
Bara tre minuters förlängning. Tre lika.
Inspelad boll, nick räddad av Dudek! Ännu en lysande räddning av Dudek!
Hur höll han den utanför?
Det var sekunder, millisekunder.
Jag tänkte för mig själv: "Hur räddade jag den?"
Otroligt av den polske målvakten.
All kritik jag utsatts för...
Jag fick vänta till slutet på det här.
Och det blir straffar.
En otrolig fotbollsmatch.
Jamie Carragher kör handpåläggning på Jerzy Dudek.
Han började pressa mig.
"Kom igen nu, Jerzy."
Han började skrika.
Distrahera dem. Vi måste fixa det här.
Vi hamnar aldrig här igen. Kom ihåg 1984.
Kom ihåg Grobbelaar. Hindra dem.
Jag minns det än idag när jag blundar.
Jag ser honom i sin gröna tröja och röda shorts
när han försöker distrahera motståndaren.
Miss!
Gör allt du kan. Vad som helst.
Jag sa till mig själv: "Bruce hade spaghettiben. Han rörde sig.
Jag kanske kan göra lite."
Dudek. Mot Serginho.
Som missar!
Bästa möjliga start för Liverpool.
Didi Hamann tar Liverpools första straff.
Sen kom Rafa fram och sa: "Du tar första."
Benítez visste allt om straffar.
Han sa till mig att jag hade 91 % större chans
om jag slog den över höfthöjd åt vänster.
Hamann för att ge Liverpool övertaget.
Det räcker så! Och Liverpool leder.
Medan Dudek viftar med båda armarna mot Pirlo.
Pirlo flyttar in och Dudek räddar!
Här kommer han.
Dida rör sig. Går åt fel håll. 2-0 till Liverpool.
Tomasson.
Han gör mål.
John Arne Riise.
Men Dida når den.
Milan är tillbaka igen.
Kaká kan kvittera här.
Med eftertryck av Kaká.
Šmicer. En lång ansats. Här kommer han.
Den halkar in i nätet!
Liverpool leder 3-2.
Om Milan missar den här, så vinner Liverpool trofén.
Den bästa anfallaren i Europa, Andriy Sjevtjenko.
Han vill ha bollen omedelbart.
Om han missar nu, så har Liverpool, mot alla odds,
vunnit Champions League.
Rafa var bäst vad gällde statistik.
Vi hade en kod.
Målet var uppdelat i sex rutor.
Han delade den informationen.
"Andriy Sjevtjenko gillar 1 och 4."
Sjevtjenko!
Dudek räddar
för Liverpool!
Och mot alla odds,
laget som låg under med 3-0 i halvtid...
Liverpool har vunnit Champions League!
Gå vidare, gå vidare, med hopp i hjärtat.
Det är häpnadsväckande! En kväll de aldrig glömmer.
Liverpool är Europamästare.
Otroligt.
Ingen fotbollshistoria nånsin har varit lika dramatisk.
Det här är helt otroligt.
Briljant.
Liverpool,
2005!
Fotboll kan inte bli bättre än så för mig.
Man hade aldrig trott att det skulle ske. Det var bortom ens fantasi.
Skaka om mig så jag vaknar. Bägaren är där den hör hemma.
Ja!
Jag var låg vid många tillfällen,
men när man blickar tillbaka, var det en otrolig resa att få uppleva.
Det var en fin tid.
Man känner sig så nöjd med vad man har åstadkommit,
för det betyder mycket för fansen och staden.
Jag drömmer!
Nu är man en del av Liverpools historia och det är...
Det är en härlig känsla, ett privilegium.
Vi visade att det inte är över förrän det är över.
Att se vad det betyder för människorna, det kommer jag aldrig att glömma.
Det var en svår resa.
En känslosam åktur.
Men jag är själv ett fan, jag är en av dem.
Jag hade tur som fick chansen att försöka göra det här.
Det var det man drömde om som barn.
Jag ville vara del av nåt som man kunde blicka tillbaka på.
Jag fick leva den drömmen.
Det är inte så att jag inte känner känslorna.
De är bara svåra att uttrycka,
för det är så många känslor.
Man känner stolthet, tillfredsställelse...
Man känner sig speciell.
När jag tänker på Rafa nu, anser jag att han är den bästa coachen jag haft.
Det tyckte jag inte då.
Men nu, för min karriär
och som nån som tog mig till nästa nivå,
där spelade Rafa Benítez en enormt stor roll.
När man blickar tillbaka,
har det funnits bättre spelare, lag och managers på den här klubben,
men jag tror inte att det har funnits ett större ögonblick
i Liverpools historia än Istanbul.
Undertexter: Marie Roos