Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
2010 - АКАДЕМІЯ ОСТІНА ГОРДІСТЬ ТЕХАСУ З 1976
Це сталося!
Та ти що!
Це…
було…
круто.
Давай по черзі!
Заходжу я сьогодні зранку до школи.
І бачу там Коліна Корвіна.
Так!
Джил на смак, як в'ялена яловичина.
Бачу, ти всім розповів, як благав мене полизатися.
Прекрасно!
Вибач, Джил, але я не буду твоїм хлопцем.
Не лести собі, Коліне Корвіне.
Я пошкодувала, щойно твої слизькі губи торкнулися моїх.
Джил, твоя сестра теж як яловичина
чи вона як… рак?
Ого.
Бійка!
У тебе будуть серйозні проблеми.
Містере Корвіне!
Ти плачеш, як мала сучка.
Він спитав, чи я на смак як рак?
І все?
Краще б я мала рак, ніж муковісцидоз.
Хлопці такі смішні.
Що ж, вітаю. Тебе відсторонено.
Знову.
Вітаємо на кулінарній батьківщині — у Сан-Франциско..
Куркума.
Фісташки — плоди богів!
Відійдіть, дівчата! Пропустіть!
Ліпше б ми мали хлопців.
2012
Антибіотики не діють так, як ми сподівалися.
Привіт.
Іззі, слухай. Це Робін.
-Готова? -Готова!
Тобі конче треба йти? На останній Новий рік з нами?
Я знаю.
Але й останній Новий рік із друзями.
-Так. -Бувай, люблю!
-Шануйся. -Бувай!
Я люблю тебе.
Готова?
П'ятнадцять хвилин до півночі, сучки!
Вибач. Я мушу йти. Я не можу…
-Мені дуже шкода. -Ні.
Було так весело.
Вибачте. Даруйте. Перепрошую.
Три, два, один!
З Новим роком!
Завтра в мене іспит на вміння працювати з ножем,
і я ніяк не встигаю, мені дуже шкода.
От ч…
Не хвилюйся, малий.
Незабаром ти вирушиш на кулінарну батьківщину!
НАШІ ДНІ САН-ФРАНЦИСКО
Він думав, це станеться у 2029 році, 30 років тому,
тому, якби ми просто…
Ти дивишся на моє око.
-На око? Що? -Так. Я схожий на Лінивця з «Бовдурів».
-Ні, не схожий. -Я знаю.
-Не схожий. -Не хвилюйся. Це…
лише кон'юнктивіт.
Якщо я не помиляюся, кон'юнктивіт дуже заразний.
Ні, це поширена хибна думка.
Ні, впевнена, що заразний.
Фейки, вигадані фармацевтами.
Повір.
А ось у тебе очі надзвичайно гарні.
Ваш дзвінок переадресовано на голосову пошту.
А потім розмазує мені бактерії по обличчю.
Моє обличчя в лайні.
Подзвони завтра, будь ласка.
ПОВІДОМЛЕННЯ ДО ІЗАБЕЛІ
4:00 БУДИЛЬНИК
Встаю.
«ФЛАНЕ» ШЕФ — БАСТЬЄН
ПІДТВЕРДИТИ ВИ ВІДМІТИЛИСЯ
ДЖИЛ - КУМКВАТИ
«ФЛАНЕ»
Шефе Бастьєне, хто ваш улюблений шеф?
Улюблений шеф? Це легко.
МАМА
Вона така гарна. Вона померла.
Ваш виступ у «Топшефі» змінив моє життя.
Джефрі! На торт дивись!
Геть!
На мене. Не дивись на мене.
На мене дивись.
Ніколи не дивись на мене!
Ти глянула на мене? Ти дивилася мені в очі?
Ні, шефе.
Може, наступного разу кажи «обережно».
-Ти в нормі? -Так.
Вісім годин вибирати кісточки й різати кумквати?!
Кулінарні тортури.
Навіть не пам'ятаю, коли я востаннє щось готувала,
крім буріто на сніданок.
Я тільки важу, чищу, ріжу і молюся про тиху смерть.
Робот із ШІ упорається краще за мене.
Ти створена для цього, дівчинко.
Скажи тому козлу.
Я скажу, що скучила за домом,
що у мене майже скінчилися гроші і мені нікуди дітися,
якщо пекар не втече, не вийде на пенсію або не помре.
Добре, божевільний сучий сину.
Полечу до Сан-Франциско, і ми вб'ємо пекаря.
Як ми це зробимо?
Дуже просто: задушимо моїм кисневим шлангом.
Ти так швидко відповіла.
До речі, про брак кисню в мозку…
завтра я йду випити з Ітаном.
Це він думає, що немовлята дихають під водою?
Він нейровідмінник.
Тобі б трохи здорового егоїзму, друже.
Зареєструйся вже на Hinge.
Там круто.
Єдиний мінус — іноді почуваєшся потворним тролем,
якому випаде Тед Банді.
Таке мене не заводить.
Я вже краще житиму твоїм життям.
Чудово.
-Алло? -Так. Я тут.
-Привіт. -Ні…
Маю дещо сказати. Не панікуй.
Що?
Прийшли результати.
-Чому ти не подзвонила? -Оце ж я й дзвоню.
Мене ставлять у чергу на пересадку легень.
Не дуже весело.
Вони не знають, що кажуть.
Вони помилялися на кожному кроці.
Ти в порядку, бо…
ти супергерой. Вони досі цього не зрозуміли?
Мабуть, ні.
-Я прилечу. -Ні.
-Пошукаю квитки. -Ні.
Річ не в аналізах. Я скучила і хочу тебе побачити.
Боже, за три тижні приїдеш на індичку.
-Я на вихідні. -Приїдеш — ударю тебе в цицьку.
Ти не станеш пекаркою, якщо щоразу так літатимеш.
-Ні, я… -Ти так драматизуєш.
-Ні! -Це тобі не «Поспішай кохати».
А що — «Винні зірки»?
Шейлін точно мене зіграла б.
-Але ні. -Гаразд.
Але побачимося за три тижні. Індичка!
Джил?
Так, малий?
Ти найчарівніша людина в моєму житті.
Якщо ти пташка, то і я теж, брате.
Подзвониш завтра?
Добраніч.
На добраніч.
Джил, я хочу бути цілковито прозорливим.
-«Прозорим»? -І це теж.
Слухай, я не проти тусити,
але щоб нічого серйозного.
-Але я на 100 % за… -Проникнення?
Так!
Боже, так. Ми на одній хвилі.
Ми розуміємо одне одного з пів…
Думки!
Я відповім.
ПОВІДОМЛЕННЯ МАМА - ПРОПУЩЕНІ - 3
Джил, люба, негайно лети додому.
Передзвони мені.
Мамо, я приїхала. Що сталося? Як вона?
Кажи. Що сталося?
-Що кажуть? -Її стан різко погіршився.
Ясно.
Кисень у крові впав.
Її не стало.
Іззі не стало.
Ясно. Що вони кажуть?
Джил, люба…
Мамо, де вона?
Її не стало, люба.
Я тут. Де вона?
Де вона?
-Джил, люба… -Де вона?
-Джил. -Іззі?
Іззі випала…
паршива карта.
Але вона ніколи не скаржилася.
Вона була вище цього.
Вона вірила в янголів і долю.
У так званий порядок речей.
Думаю, їй сподобалося б на Burning Man.
Тому… сьогодні,
замість копирсатися в…
порядку речей, якого я не розумію,
я старатимуся з усіх сил.
Я з лимонів робитиму лимонад, як Іззі.
І Бейонсе.
Ізабель могла народитися тисячу років тому
або через тисячу років,
але яка була вірогідність, що в безмежжі часу й простору
вона житиме саме з нами, чи не так?
Зі мною.
Як нам пощастило! І ми не просто зустрілися.
Але…
Але ми їли млинці.
Ми разом виривали молочні зуби.
Ми фарбували одна одній нігті.
Ми були сестрами.
ІЗЗІ МОБІЛЬНИЙ
ГОЛОСОВА ПОШТА - ІЗЗІ 11 СЕРПНЯ 2025
Мій брате у Христі. Ми на острові Хвойд скучили за тобою.
Не забувай. Ти гарніша за Попелюшку.
Ти пахнеш сосновою глицею, а обличчя твоє як сонце.
Коли я дивлюсь на тебе, у мене в серці рожеві феєрверки.
Будь нестримною.
Не впадеш — не полетиш.
Можемо відкрити заклад і назвати його «Небезпечна страва».
Я випила все мамине рожеве і написала Джейкобу Елорді.
Може, подумає, що я від благодійного фонду.
Добраніч, малий. Я люблю тебе.
Подзвони мені.
ІЗЗІ
ОСТІН, ТЕХАС
Хто це?
Не знаю. У мене новий робочий телефон.
ГОЛОСОВА ПОШТА
Йо-хо-хо, Ізабелло!
Це я, твій брат.
Сиджу я тут собі на лавці.
Дивлюся на Золоті Ворота. Така чарівна ніч.
П'ю шампан…
з коричневого пакета
і сумую за тобою.
Боже, я ненавиджу це місто.
Де всі диваки?
Я думала, в Сан-Франциско всюди рок-н-рол, гіпі в стилі дреґ,
що люблять траву, Journey і буріто.
Де тут у біса «У Хосе»? Де…
І кому я маю відсмоктати,
щоб на сніданок з'їсти тут тако?!
Я люблю тебе, братику.
Яка ж ти сучка, що лишила мене, перш ніж я тобі це сказала.
Нам треба обговорити кордони.
-Добраніч, Артуре. До завтра. -Добраніч, бувай.
-Чуєш, Джил? -Що?
Хочеш випити?
А ти довгенько була у відпустці, Джил.
У мене сестра…
померла.
-Ого. -Так.
Джил, дуже співчуваю.
Дякую. А ти як поживаєш?
Чудово. Життя… прекрасне.
Мені всюди щастить, Джил. Усе саме так, як має бути.
А ти?
Весе, я все.
-Ти про сидр? -Я про нас.
Що? Ми ще ж тільки знайомимося.
Ти в мені вже пів року.
Тістечка, печиво — це дівчача справа. Традиційно.
Але ж це сексизм, правда?
Бо я можу все, що й моя мама.
Я намагаюся прийняти твою вразливість,
але я заслуговую на надійні стосунки,
а не на того, хто засипає увагою,
як у «Холостяку»,
а коли я починаю щось відчувати, веде мене в «Баффало Вайлд Вінґз».
-Ти ж любиш крильця. -Я збрехала!
Вибачте, можна мені одну? Дуже дякую.
-Будьмо! -Будьмо!
Боже, ти така гарна.
На тверді 6,5.
У Сан-Франциско — 6,5, у Канзасі — 10.
-Ще по шоту? -Можна повторити?
Я хочу почути це, Весе.
Ти не вмієш любити.
Та… Ні. Не думаю, що… Брітт.
-Брітт, слухай. Чекай, стій. -Досить.
Вибач. Я не можу сказати, що розумію,
як моя травма на мене вплинула,
та я знаю, що…
мені справді шкода.
А ти сильна.
Ти був нечемним хлопчиком.
-Не чіпай волосся. -Добре. Вибач.
Скажи, що все буде добре.
Усе буде добре.
Скажи ще раз.
Ні, не можу. Я…
Якщо чесно, я не…
Зважаючи на зміну клімату та занепад демократії,
я не думаю, що все…
-Скажи. -Усе буде добре.
Вибач.
Як воно, крихітко?
Привіт.
Слухай, я все думаю про вчорашнє.
Так. Було кілька скарг на шум.
Та невже?
Що ти скажеш, якщо сьогодні…
мій ведмежий кіготь увійде у твій круасан?
Ні.
Ні. Ні, ти не впораєшся.
Ні? Невже…
-Гей. -Мені зле.
Ні, вибач.
Та нічого. Я в порядку. Ми порядку, добре?
-Добре. -Джил.
Я спокійний.
Спокійний, як кумкват.
Ти використала мене, як людину-дилдо.
І викинула мене на узбіччя.
-Що ти верзеш? -Про те, що ти зробила.
-Що я зробила? Я… -Ти… Ти маніпулювала мною.
Ти про це пошкодуєш.
Фефе, лате з потрійним еспресо на знак подяки.
Це було востаннє, Весе.
Це злочин.
Читати повідомлення?
Хакати повідомлення, щоб продати комерційну нерухомість?
-Так, злочин. -Я не…
У всіх 50 штатах.
Включно з Айдахо, де канібалізм легальний.
Я пас, Весе.
Доведеться переслідувати людей, як це роблять усі.
В інстаграмі.
Добре, я тебе розкусив.
Я платитиму вдвічі більше,
щоб ти міг купувати собі більше жилеток чи карток з покемонами…
Покемонами?
Знаєш що? Годі з мене бути твоїм хакерчуком.
Можеш забрати лате і свої блискучі зуби до себе нагору.
Добре. Гаразд. Зрозумів.
Я вдячний тобі, Фефе.
Я Фелікс!
У ДЖИЛ ТА ІЗЗІ
Боже мій. Це ти була на побаченні з тим хлопцем із кон'юктивітом.
Так, я.
Минуло кілька тижнів, око досі зажило. Може, зустрітися?
Жартую. Насправді у мене…
безчленова дієта.
Детокс, інакше кажучи. В очікуванні гомосексуального пробудження.
-Обрала вже? -Мені мокко з собою. Будь ласка. Дякую.
Тебе колись кидали?
-Ти до мене? -Підслухав вашу розмову.
О, прекрасно.
Чи мене кидали?
Власне, ні.
Тож мені ще є на що чекати.
Тоді я тебе випередив.
Мене щойно кинули.
-На побаченні вдень? -Так.
Йой.
Це точно.
Вибач.
Не хочеш підсісти до мене?
Будь ласка. Моє тендітне чоловіче его не витримає ще однієї відмови.
Як тебе звати?
Тайлер Ріордан.
Джил Шо.
-Леді Шо. -Дякую.
Тайлер Ріордан. Десь чула. Ти засновник айті-компанії?
Я не розумник.
Актор?
І не красень.
Що? Ти не красень?
Добре. Ти інфлюенсер.
Відчуваю іронію.
Чекай.
У тебе той подкаст про побачення.
Ти той ведучий.
Привіт! Дуже приємно, Тайлере Ріордане.
Боже мій.
Тайлере, у мене сів телефон, коли я мусила вибиратися з Іст-Бей.
Я мусила добряче попрацювати головою.
Не хвилюйся. Я зустрів приятельку.
-Так. -Угу.
Була рада зустрічі, приятелю. Сідай.
Ні. Ми пересядемо.
Ні, будь ласка. Сідайте.
Зараз я заберу речі.
Рада познайомитись, мем.
Сідай. Я нагріла тобі місце.
-Вибач. Зараз я… Так. -Так.
Добре. Бувайте.
Джил!
Привіт.
Я міг тебе відпустити. Тоді я б пішов додому,
зайшов на крейгліст і написав: «шукаю знайому». Як 20 років тому.
Або я міг утекти з побачення,
наздогнати тебе й попросити номер,
але, коли я це сказав уголос…
може, краще б крейгліст…
Я зреклася чоловіків, забув?
-У мене ж детокс, тому… -Так. Детокс. Точно.
Не можу.
-Була рада познайомитись. -Може, я дам тобі свій номер?
Добре.
БРІТТАНІ
ЗАБРАТИ О 7?
ПРИВІТ, НА РОБОТІ ЗАВАЛ. НАДОЛУЖУ, ЩОЙНО ЗМОЖУ.
НЕ ЗАБУВАЙ МЕНЕ, ДОБРЕ?
ГОЛОСОВА ПОШТА
Іззі?
Ти не повіриш.
Це якийсь «Ноттінґ Гілл» чи бісова «Бріджит Джонс».
Приготуйся.
Знаєш, хто він?
Він бри-та-нець
із туманного Лондона.
Може, і не з Лондона, але я зроблю паузу,
щоб ти домастурбувала.
ВИБАЧ, ТИ ПОМИЛИЛАСЯ НОМЕРОМ
Молодець, Весе.
Дякую, сер.
-Закривай. -Закриваю.
Гаразд.
Джил.
Гей!
Іди в сраку.
Шикуйсь!
У мене є маленька загадка.
Зелло, Бастьєн а-ля крем.
Які інгредієнти?
Борошно, мигдалеве борошно, цукрова пудра і цукор, яйце,
вершки, несолоне масло, стручок ванілі і сіль, шефе.
Кажеш «людське волосся»?
Ні, шефе.
Тому в мене й підгорає.
Так, секундочку.
Кірбі, чому я бачу
твою руду радіоактивну лобкову волосину
в моєму тарті?
Це не моя.
Не твоя?
Ось тут, на маленькому… кінчику.
-Ні. -Ні?
Може, Сирітка Енні заходила вночі на мою кухню
і влізла своїм задом у цей тарт?
Не знаю.
Не знаєш?
Він оскаженів, друже.
Але…
є й світлий бік медалі.
Чи, може, краще сказати «рудий»?
Чорт, Джіллі. Так. Рано радіти.
Слухай, скажу без задоволення,
але вакансія пекаря відкрита!
Нарешті!
А які треба мати навички, щоб вести подкаст?
-Навички? -Так.
-Жодних. -Серйозно?
-Так і думала. -Я їх майже не маю.
Я вважаю, що побачення стали токсичними.
Не знаю, у мене все прекрасно.
Мене ще не вбили.
Ще не вечір.
Розкажи про свою роботу, шеф.
Ну, не хочу хизуватись, але…
я кумкватниця в «Флане».
-Ого-го. -Так.
Я вражений.
Хоч я й не знаю, що таке кумкват.
Це такі маленькі й дуже марудні апельсинчики.
І я над ними головна.
Так. Чекай.
«Флане»? Це там той з «Топшефа»?
Шеф Бастьєн. Я зараз б'юся на смерть, щоб стати пекаркою,
з надією, що колись я таки зможу пекти.
Що ж, порви їх усіх, кумкватнице.
-Дуже дякую. -Дякую.
Нема за що.
Як тобі місцева риба з картоплею?
Насправді непогана.
Так? А я ніколи не була в Англії.
Вона чудова.
Відвезу тебе.
Так, ти маєш піти.
-Іди. Вставай. -Що?
-Зараз? -Так, зараз.
-Добре. -Ось твої речі. Так. Уперед!
-Я щось не так зробив? -Бігом!
-Ні. Йди! -Без проблем.
Я чудово провів час.
-Бувай. -Бувай.
Ну…
Я думала, не зможу, але я змогла!
Так. Дзвінок.
Запишіть повідомлення.
Привіт, Іззі.
Хочу тобі дещо розповісти.
Я була дуже-дуже близько, але втрималася,
бо моє тіло — священний храм,
а моя піхва — потаємний сад.
Я — Джиллотін Шо,
переможниця плотських бажань, приборкувачка сексуальних демонів!
Я — Джил!
Я забув гаманець.
Рятуйте.
Чесно, я майже нічого не чув.
Боже мій.
Тільки одне спитаю.
Що там було про потаємний сад?
Чорт забирай.
Я забув гаманець.
-Ні! Ні, Джил, ні! -Боже мій.
Боже, замикай двері, Джил.
Ти не замикаєш двері?
-Чесно, я майже нічого не чув. -Боже.
Мабуть, уже трахаються. Точно трахаються.
Та байдуже.
Мабуть, у нього страшні зуби.
Не пише.
Гаразд.
Не дурій. Ти дурієш.
Дами, пожалійте свої нерви.
Якщо він не пише, значить, він не хоче з вами розмовляти.
Правда — дуже важлива річ. Нам усім треба…
Що?
Ану.
ДЖИЛ ШО
ДЖИЛЛІ ШО
Добраніч, Іззі.
ІЗЗІ 11 СЕРПНЯ 2025
Добраніч, малий.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
Ти ж знаєш, що ти як старший дружба
маєш виголосити промову?
Він не знав.
-Та ні, я знав. -Гадки не мав.
Знав. Ви мене недооцінюєте.
Ні, ми про тебе чудової думки, але я сама її напишу.
І після довгих роздумів…
-Так? -…ти можеш привести когось.
-Так! -Але…
Ти не можеш привести інфлюенсерку, справжнього імені якої ти не знаєш.
Я знав її ім'я.
-Не знав. -Нічого ти не знав.
Ви про Лу, так?
Техаску Лу?
Техаска Лу — її нік.
Її звати Кейлані.
Це тільки збиває з пантелику.
-Бувай. -Іди.
-Геть. -Серйозно?
-Так. -Ти не з нами.
-Не з нами. -Серйозно?
Дивись, вільний столик. Якраз для тебе.
Гаразд, добре.
-Добре. Я пересяду сюди. -Гаразд.
-Бувай. -Їстиму тако сам.
Смачного.
Знаєш, у чому твоя проблема? Ти сумовитий звабник.
-Так. -Ці твої очі.
Кожна дівчина думає, що ти нещасний, а ти й не уявляєш, який ти гарний.
-Але ти не сумний. Він не сумний. -Ні.
-І він знає, який він гарний. -Що?
Думаєш, я гарний?
Ти вважаєш його гарним?
-Чекайте. -Я просто…
Тепер у нього два телефони для капостей.
О, чудово.
Ні. Добре, якась дівчина надсилає на мій новий робочий номер голосові
для своєї сестри.
-І вони кумедні. -Чекай.
Як вона не знає, що сестра змінила номер?
-Напиши їй. -Я писав.
Піду швиденько подивлюся, що там із тим дуркастером.
-Дуркастер? -Дуркастер?
Угадай, кого офіційно ігнорить послідовник Гітча.
Мене.
І мені нізащо не стати пекаркою,
бо я переспала з конкурентом,
який тепер зруйнує мені життя. Клас.
Отак.
Я…
просто дзвоню запитати…
як…
як мені впоратися без тебе?
Ми мали померти разом.
Ми ж домовлялися.
Як Ноа й Еллі в «Щоденнику пам'яті».
«Якщо ти пташка, то і я теж», курва ти.
«Жаль, що я не знаю, як тебе кинути».
Добре, мовчу.
Тобі там краще.
Напевно, лижешся там зараз із Гітом Леджером, еге ж?
Та я сумую за тобою.
Малий.
Щохвилини…
день у день.
Без тебе ця вечірка — відстій.
Подзвониш?
Ізабель померла. Це…
повідомлення до покійної сестри.
-Що? -Що?
Боже, як прикро.
Ти мусиш їй сказати.
-Та ти хворий. -Ні, не кажи їй.
Для неї це спосіб зцілення.
То перестань слухати її, як збоченець.
Так, може, перестань слухати її, як збоченець.
Скажи йому, що більше не хочеш вкладатися в те, з чого нічого не вийде.
Заткни свою паскудну пельку!
-Весе. -Привіт, Джиме.
Ред Ривер закрив?
-Так, сер. -Чудово.
Що далі?
А Донован досі не дав ради тому об'єкту в Сан-Франциско?
Він каже: «Джил, це так чудово».
Не брешу, це останнє, що він мені сказав.
У нього немає… душі!
Я маю захистити жіноцтво!
А знаєш що?
«Несправжнє кохання» завтра записує подкаст у прямому ефірі!
І я знаю, що ти сказала б, якби це почула.
Ти сказала б
безсмертними словами нашої королеви,
Мішель Обами, есквайра:
«Вони будуть підлими…
-«А ми — гідними». -…а ми ще підлішими!»
Гаразд.
ПРОАКТИВНІ ПОБАЧЕННЯ З ТАЙЛЕРОМ РІОРДАНОМ
Не дочекаюся… шоу.
Дякую.
Я такий… Я наступив вам на ногу? Пробачте. Даруйте.
Вибачте.
-Вибачте. -Ти вибач.
Вільне місце?
Супер.
Дякую, що прийшли.
Ви, як завжди, чарівні.
І ми в ефірі.
Усім привіт…
Що ж…
Про що поговоримо, дами?
Я до ваших послуг.
-Ну, хто хоче почати? -Боже мій.
Я!
Так, у бейсболці «Джаєнтс».
Дякую.
Привіт, Тайлере. Я твоя велика фанатка.
Мій улюблений епізод — про відповідальність у стосунках.
Класний, правда? У мене є запитання на цю тему.
Відповідальність очікується лише
від нас — закоханих, жалюгідних, відчайдушних жінок, так?
А хлопці без проблем можуть, не знаю,
скажімо гіпотетично,
казати, що відвезуть до Англії, роздягати, зникати безвісти,
не написавши бодай: «Я живий, але ні, дякую»?
Цей подкаст призначений для жінок,
щоб вони орієнтувалися в небезпеках світу побачень.
Гаразд, що ж, завдяки тобі, Тайлере,
я навіч зіткнулася з небезпеками світу побачень!
Ось вам моя порада щодо «проактивних побачень»,
любі дами.
Якщо воно схоже на качку
і плаває, як качка,
то це, мабуть, дешевий Г'ю Ґрант, бабодур із подкастом.
Що ж…
тепер я… піду собі.
Тримайте. Дякую, даруйте. Перепрошую.
Гаразд…
Що таке свідчення без свідка?
Відповідальність без відповідача?
Вибачте. Я… Перепрошую.
Спілкування — це ключ.
Проактивні побачення — це не про ідеал.
Це про прогрес.
Що?
«Якщо схоже на качку і плаває, як качка,
то це, мабуть, Г'ю Кант із подкастом».
Спочатку вони всі замовкли, а потім такі…
Клас.
Іще один вибув з гри.
Є одна крамничка біля зупинки автобуса,
біля моєї лавки на Беттері-Спенсер.
Я взяла сендвіч із салямі, бездріжджовим хлібом і гострою гірчицею.
Ти скажеш, що це тупо, але нехай.
У мене є…
дурнувата фантазія, що…
хтось прийде й сяде поруч зі мною,
наче я Меґ Раян.
І ми почнемо говорити, як пройшов день, про погоду,
що безглуздо, бо тут завжди туман.
Може, я запропоную йому пів сендвіча…
Ми зустрінемось очима — і все. Усе буде ясно.
Ми нутром відчуємо, як птахи перед бурею.
Як вони знають?
І ми не зможемо вдати спокій, бо ці почуття не такі.
Вони шалені, всеохопні й страхітливі,
але ми разом.
Це ж може статися, правда?
Сказала дівчина, якій навіть не відпишуть.
Я ділюся ним з тобою, малий.
Вибач, тут зайнято?
Гарно.
Я Вес.
Я Джил.
Джил.
Дуже приємно, Джил.
Ну, насолоджуйся краєвидом.
Зачекай.
Я маю тобі дещо сказати.
Ти маєш дещо сказати мені?
Я… я тут… у Сан-Франциско…
у…
у… у справах,
і я…
я просто…
просто…
хотів кілька порад від місцевої людини.
У тебе щойно був інсульт?
Пахне підгорілим тостом?
Боже. Не знаю. До речі, я не тутешня.
Я тут уже рік, тому фактично так,
але я досі не розгадала таємниці цього міста.
Міцний горішок, чорт забирай. Вибачай.
А що ти найбільше тут любиш?
Краєвид перед тобою.
Ого. Отже, початок вдалий.
Боже.
Що?
Ти прийшов сюди й такий…
Це що таке?
Саме тому я кажу тобі: добраніч і хай щастить.
Я покинула цей бізнес.
Не те щоб це був бізнес або чоловіки…
Чоловіки — не мій бізнес. І я без осуду.
Щастя дівчатам, що продають фотки ніг.
Я пробувала, але хтось сказав, що в мене страшні пальці,
тому тепер я… ріжу фрукти.
-Може, почнемо спочатку? -Будь ласка.
Добре, я Вес.
І…
Я приїжджий.
Я Джил.
Я не зустрічаюся.
Ага, добре.
Була рада знайомству.
І я був радий.
Може…
ти мені підкажеш, де тут на сніданок подають тако?
-Не «У Хосе», але їсти можна. -Що?
-Ти знаєш «У Хосе»? -Так.
-Мій улюблений. -Це мій улюблений.
-То ти справді з Техасу. -Так, мем.
Можеш запропонувати вступну фразу
або тезу для промови?
Ти сам краще знаєш. Це ж твої найкращі друзі.
Не знаю, чи я взагалі вірю в шлюб.
Дай-но вгадаю.
Твої батьки розлучені.
-Яка проникливість. -Я вгадала?
Так, напевно, були б, якби моя мама була жива.
Мені дуже шкода.
Та ні… Я був малим.
-Вибач. Дарма я це сказала. -Ні, все добре.
Промов я краще не починатиму.
Мені не раз казали, що я страждаю на надмірну відвертість.
Фільтруючи, видатної промови не напишеш.
Як їх звати?
Бріда й Енді.
«Завдяки вам я здобув віру».
Ніфіга собі.
-Бачиш? Я знав. -Не кажи, якщо неправда.
Ти ж не хочеш, щоб їхній шлюб почався з брехні.
-Життям клянуся, що ні. -Не клянися.
Не буду.
-Дякую. -Отже, нерухомість?
-Так. -Маєш таку модну металеву табличку?
-А як же інакше? -Кар'єра-мрія у великій компанії.
Так, це правда.
Є свої переваги.
Але мені дещо впало в око. Я граю в довгу.
І що ж це?
Скажу так: я не розкриваю карт.
А ти?
Яка твоя мрія?
Якщо мене привселюдно не принизили, то це вже вдалий день. Ось це моя мрія.
-Це не мрія! -Мрії — це так недалекоглядно.
У дитинстві ти знаєш тільки три професії, так?
Полісмен, учитель і шеф-кухар.
-Завдання виконано. -Та ні.
Я так звана помічниця кухаря.
Як каже шеф,
ми, може, на щабель вище за прибиральників і педофілів.
Мабуть, тобі варто змінити місце роботи.
А що? Якщо побудуєш, вони прийдуть.
-Я хотіла б відкрити щось своє. -А що зупиняє?
Не знаю, цілковитий брак грошей, репутації бренду,
бізнес-плану, фірмової страви.
Та годі, фірмова страва у тебе є.
Навіть у моєї мами була.
Кукурудзяний пиріг з куркою.
Ця жінка мені до душі. Ти знаєш рецепт?
На жаль, ні.
Легендарна річ.
Люди досі згадують.
Шкода, що я не пам'ятаю.
А смакові рецептори пам'ятають.
Добре, досить інтриги. Якби ти могла ввести в меню одну страву,
що це було б?
По-твоєму, я готова поділитися кулінарними секретами з незнайомцем?
Ти знаєш, я тут на два тижні.
Може, розгадаємо загадку цього міста разом?
Як земляк-техасець
я мушу тобі сказати, що не зустрічаюсь,
тому я з тобою не цілуватимусь.
Навіть якщо благатимеш. Слово скаута.
Не знаю, що сталося, шефе. Я вчора розкачала і сховала в холодильник.
Очевидно, що ні.
-Ти всіх підвела! -Можна натерти.
Або…
Я, коли вчилася, ненавмисно заморозила масло,
а потім натерла, і тісто вийшло ще пухкішим.
Ти й далі говориш?
У нас тут що, студентське сестринство?
-Еге ж? -Жарт на зірку Мішлен, шефе.
«Вийшло ще пухкішим».
Гей.
Я не просила твоєї допомоги.
Я продав об'єкт.
-Справді? -Так.
Оце ти зірка! Треба відсвяткувати.
Прошу. Як твій день?
Шеф Бастьєн сьогодні був дуже злий.
Обійшовся без кумкватів.
Він буквально викинув їх у смітник,
дивлячись мені просто в очі.
Якась розправа з кумкватами.
Він знущається.
Не знаю, чи я створена для цього.
Що, для «Флане»?
Для…
Для цієї мрії.
Не зважай на мене та мої екзистенційні страхи.
Сьогодні твій останній день, і я готова сміятися.
Вітаємо в сміхотурі «Золоті ворота».
Я ваш гід Волтер,
і ми раді, що ви обрали нас, сміхотур «Золоті ворота».
Розказати вам жарт?
Авжеж.
Чому хіпстер не…
«Чому хіпстер не переїхав міст Золоті Ворота?»
Чому?
Бо це надто мейнстрімно.
Пауза для сміху.
Сьогодні у мене перший день.
-Ти молодець, Волтере. -Почнімо з кумедних фактів.
Авжеж.
У Сан-Франциско винайшли джинси,
а також електричну…
-Я не можу. -Та все добре.
-Глибоко вдихни. -Я звільняюсь.
-Не можна. Ще дві години. -Випусти мене!
-Ні. -Відчини двері!
Сядь і глибоко вдихни.
-Мені треба ця робота! -Відчини!
-Випусти мене! -Тому я й не маю дітей.
Випусти мене!
Гей, начальнице. Ми заплатили, щоб посміятись.
Це не до мене.
Що ти робиш?
Як справи, народ?
Я Вес.
Хто тут звідки?
Окрім Нью-Джерсі.
Слухай, хлопче, сідай. Зараз.
Знаю. Вибачте. Ми ж тут, щоб посміятися?
-Так. -То посміймося трохи.
Ми під'їжджаємо до всесвітньо відомої… вулиці-змії.
Праворуч стоїть будинок,
куди Робін Вільямс у «Місіс Даутфайр» привів на вечірку віслюка.
ПРИЧАЛ 39
Отам у затоці, бачите? Це Алькатрас,
знаменита в'язниця, де сиділи легендарні злочинці,
як-от Аль Капоне і Шон Коннері.
Добре, хлопче, сідай, або я тебе викину.
-І останнє. Ліворуч… -Серйозно?
…дивовижний «Флане». Не хочу її бентежити,
але зараз тут з нами
одна з найталановитіших молодих шефів Сан-Франциско.
Вона навчила шефа Бастьєна всього, що він знає, бо вона…
вона, безсумнівно, створена для цього.
Гаразд, Ромео, досить.
-Іду. Скажу тільки одне. -Не скажеш.
-Виходь. Досить. -Я лишив своє серце…
-Геть! -…у Сан-Франциско
Я маю доспівати!
-На пагорбі -Чувак!
Вона мене кличе
-Пусти! -Коли я повертаюся до тебе
-Гаразд. Добре. -Сан-Франциско!
Твоє золоте сонце
Сяятиме
Для мене
Бачу, скаути не тримають слова, га?
Добре, що я не був бойскаутом.
Так!
Блакитний краб, кукурудзяні оладки, айолі з копченим халапеньйо.
-Ого. -Вуаля!
-Це неймовірно. -Так.
-Що? -Смачно?
Жартуєш? Шеф Бастьєн — недоумок.
Він сидить на золотій жилі.
Як ти навчилася це готувати?
Моя сестра переважно сиділа вдома.
Вона дуже хворіла.
А на кухні ми були щасливі.
Ми були як дві маленькі божевільні вчені.
Ми завжди думали, що ми на порозі відкриття,
якого світ ще не бачив.
Моя сестра…
Ізабель померла.
У листопаді. У неї був муковісцидоз.
Мені дуже шкода.
Найдорожча людина в житті. Подумаєш.
Вона пишається тобою.
У дитинстві я була крутішою. Мій пік був у 12.
Я робила найбожевільніші речі, щоб мати що розповісти їй вдома.
Крек спробувала б, щоб розсмішити її.
А тепер я думаю, що частина моєї душі померла.
Джил…
твоя душа жива-живісінька.
Що тобі треба,
то це піти
і спробувати крек.
Ходімо зі мною…
на весілля Бріди й Енді.
Добре.
Спитаю хазяїна.
Гаразд.
Головна страва?
Ще щось?
-Я… Це вже дивовижно. -Припини!
Як ти так можеш? Я навіть…
-Тихо. -Це не перевершити.
Так.
Це курячий пиріг?
З кукурудзяною скоринкою.
Ти спекла його мені?
Так. Не знаю, чи такий пекла твоя мама.
Це чистий експеримент, тому побачимо.
Гаразд.
Я піду… Я… Підготую десерт, гаразд?
-Вибач. -Ти вибач.
-Так… Мені треба в ванну. -Добре.
Ти в порядку?
-Так. -Добре.
-Вибач. -Ні. Добре.
Так.
Скажи. Просто скажи ці слова.
Просто скажи.
Джил. Слухай, Джил, я…
Я отримую твої голосові повідомлення. Я…
Чорт.
Джил.
Я…
Нічого страшного.
Усе гаразд.
Хочеш подивитися «Топшефа»?
Джил, я отримую твої повідомлення.
Солодкі тако.
Солодкі тако?
Коли Іззі було дуже зле, її намагалися годувати,
а вона вибльовувала все, крім улюбленого.
Солодких тако. І це моя фірмова страва.
«Магія: Зібрання».
Карткова гра?
Ну, це не просто картки. Вони колекційні.
Дуже цінні.
Але моя мама…
купувала їх мені,
купила мені першу колоду, і…
мені треба «Альфа Чорний Лотос», щоб зібрати «Дев'ятку Сили».
Це одна з найрідкісніших карт у світі.
Ось до чого я… так довго йшов.
Ого.
І, здається, я знайшов її на eBay.
-Справді? -Так.
Тож…
Якщо чесно, я хотіла тебе продинамити,
бо ти не маєш усієї… «Дев'ятки Сили».
-Тепер не доведеться. Так. -Так.
Добре. Ого. Я досі в грі.
Досі в грі.
Побачимося вдома.
Так.
Щасливо долетіти.
Дякую.
Останній ковток свободи перед довічною неволею.
-Ура! -Ура!
ДЖИЛ
Ми раді, що Джил приїде.
Так, раді.
О ні.
Так і знав.
Що сталося, Весе?
Нічого.
Ми просто тусуємося.
Добре, визнаю, зараз ситуація дещо напружена.
Напружена? Ти полетів до іншого міста заради цієї дівчини.
Ні, я літав туди у справах.
-А, у справах. -А, так, точно.
-У відрядження. -Авжеж!
Я лише кажу, що якоїсь миті, Весе,
з'являється хтось, хто повністю змінює гру.
Так, не женися за очками, щоб не пропустити.
Ого.
-Оце сильно. -Гарно сказав.
-Запатентуй. -Щоразу.
Стривай. Ти не розповів, що з голосовими повідомленнями.
-Ти їй не сказав? -Ні. Скажу.
-Брехун! -Послухайте.
Боже, це ніби якийсь жахливий рімейк фільму «Вам лист».
Том Генкс — улюбленець Америки!
Ти не Том Генкс!
Я його зараз лясну.
-Насильство ніколи… -Лясни.
-Гей! -Весе, скажи їй правду.
-Скажу. -Добре? Так.
Скажи їй правду, Весе.
Скажу! Особисто.
Мамою клянуся.
-Ну, тепер нам нічого сказати. -Так.
Добрий вечір усім. Я Вес.
Молодший, мрійливіший кузен Енді.
-Бреше. -Хай і не кровний.
Наші мами були найкращими подругами.
А Бріда — старша сестра, якої в мене ніколи не було.
Я намагався попередити їх обох, що шлюб — це російська рулетка, розумієте?
-Поговоримо про відсоток розлучень? -Ні.
Гаразд, досить буде сказати, що я не вважаю себе романтиком.
Але…
ви знали, що ці двоє взагалі не мали зустрітися?
У Енді чомусь не задзвонив будильник.
Він ніколи в житті не спізнювався.
Він не встиг до стоматолога. Улюбленого стоматолога.
-Правда. -Так.
Йому довелося чекати годину, і він уже збирався йти,
коли зайшла Бріда.
Якби будильник задзвонив вчасно,
вони ніколи не зустрілися б, і нас тут зараз не було б.
Не знаю щодо ставки на вічність,
але я знаю ось що.
Ви доказ того,
що іноді
свято стається й на нашій вулиці.
За Бріду й Енді.
Так!
Завдяки вам я здобув віру.
-Я так пишаюся тобою. -Без тебе я не впорався б, тренере.
Чудово вийшло.
-У тебе такі холодні руки. -Знаю.
Що?
Зараз я тебе зігрію.
Боже.
Дякую.
-Долити тобі? -Так, будь ласка.
Дякую.
-Ось і вона. -Боже! Джил!
Ого! Які люди!
Боже мій!
Можна ще келих і віскі з льодом?
-Так. -Дякую, що прийшла. Ти така мила.
-Вітаю! -Веселись. Дякую!
-Боже мій. -Подивись, хто прийшов!
ДЖИЛ
ІЗЗІ
-Боже, все добре? -Вибач.
-Ти в порядку? -Вибач.
Джил! Джил, зачекай!
Весе, чому в тебе номер моєї сестри?
Гаразд, це божевільна історія.
Мені на роботі дали телефон,
і мені дістався номер твоєї сестри.
-Що ти таке кажеш? Як? -Після її смерті.
Вона померла в листопаді.
То ти отримував мої…
повідомлення увесь цей час?
Я хотів розповісти. Просто… Усе якось пішло-поїхало…
-І я… -Що ти чув?
Весе, що ти чув?
Про мою лавку?
Ти знав, що я там сидітиму.
Знав про «У Хосе», про мою фантазію.
Ти знав про мою сестру. Ти все знав?
Ти все знав.
-Боже, я зараз помру. -Просто… Джил.
-Ні. Я знала. -Джил.
-Зачекай. -Я знала, що якось воно занадто добре.
-Ні, Джил. -Занадто ідеально.
Я була занадто щаслива. Бо я не така везуча.
-Я хотів сказати. -Візьми.
Чесно. Я…
Я знаю, як ти любила Ізабель, і…
Ні, не знаєш!
Ти нічого про це не знаєш.
Твоя правда.
Не знаю.
Ти заслуговуєш, щоб і тебе так любили, а…
я не знаю як.
Збожеволіти.
Ти прослухав усі мої повідомлення
і досі не зрозумів.
Ті голосові повідомлення — не заклик до всесвіту.
«Боже, пошли мені когось, хто мене любитиме!»
Мені не потрібен чоловік.
Мені потрібна моя молодша сестра.
ОНОВЛЕННЯ ПЗ
ПРИВІТ
ПОВІДОМЛЕНЬ НЕМАЄ
Чекай.
Ні.
Ні…
ПОВІДОМЛЕНЬ НЕМАЄ
Будь ласка, ні!
Шикуйсь!
Поросята.
Так, шефе!
Настав час дізнатися, хто з вас, —
може, й ніхто, —
уміє пекти.
-Маленьке запитання… -Почали!
Двадцять одна хвилина.
Пішла ти.
Чотирнадцять хвилин.
Ні.
Допоможи, брате. Груші, сливи. Пітая з шоколадом?
Шоколадний крем? Нудно. Що робила б ти?
Що робила б ти?
Плоди…
ЛУЩЕНІ ФІСТАШКИ
богів.
Фісташки. Фісташки й…
МАЛИНОВЕ ПЮРЕ
Малиновий кулі.
Боже, ідеально.
Ой, вибач, я не чув твого «обережно».
Кумкватнице.
Гаразд.
Одна хвилина.
Що ти в біса робиш?
І три, два, один.
Час!
Дуже добре.
Момент істини.
Усе так, як ви мене вчили, шефе.
Смачного.
-Для мене це велика честь. -Дякую, шефе.
Так.
Оладки-суфле з кумкватами фламбе,
кремом шантії та меленими фісташками, шефе.
Пекар має бути точним.
Послідовним.
Пекарство — це не відчайдушні, шалені експерименти.
Вітаю, юначе.
Я?
Я? Що?
Так!
Ви жартуєте, правда?
Це такий смішний жартик?
-Ні. -Ви ледве скуштували.
А в чому ж річ?
Може, тому що…
Ні.
Воно сире?
І ви знали це, чи не так?
Може, ви теж знали, що поки ви тут товчетеся,
удаючи з себе Тімоті Шаламе,
він пхає лобкове волосся в тарти і масло в морозильники?
І знаєш що? Ти ніколи не думав,
що захотіти поплакати під час сексу може дівчина, у якої померла сестра?
Так, смоктулько, дивись сюди.
Я покинула свій дім і прекрасну родину не для того,
щоб марнувати єдине дорогоцінне життя,
працюючи на дешеву версію Ґордона Рамзі.
Ти був…
четвертим на «Топшефі»!
Третім!
І можеш не кривлятися, як Люм'єр,
бо всі знають, що ти з Вісконсину.
І що твоє прізвище…
-Ні! -…Ґілберт!
Насправді Жільбер.
Хто зі мною?
З днем народження мене
Сюрприз!
Боже мій.
Я показала їм Джиллі Маґвайр.
Ти сказала їм піти з тобою, так?
Так. Сказала.
І ніхто не пішов, правда?
Ні. Ніхто не пішов.
Боягузи.
Не зовсім. Куди ж їм іти?
Я нічого не створила.
Мені нічого запропонувати.
Може, я вже не та, що раніше.
І я маю це прийняти. Мені треба подорослішати.
Час подорослішати. Влаштуватися бухгалтеркою.
-У тебе кепсько з математикою. -Дуже.
Може, зараз краще.
Я давно не рахувала.
Гаразд.
Ми тобі щось привезли.
Ми знайшли це в гаражі.
У ДЖИЛ ТА ІЗЗІ
Мені здається, я підводжу її.
Люба.
Ти її герой.
Може, її герой просто хоче додому.
Тоді твій дім чекатиме на тебе.
Завжди.
Люба, там ще дещо.
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ
Що?
Що це?
Гроші на навчання Іззі.
Ні, я не… Я не можу їх узяти.
Небагато, але вона хотіла б, щоб ти взяла.
Можеш за них поїхати додому,
зняти квартиру,
знайти роботу в бухгалтерії.
Або можеш за них задати їм жару.
Що сказала б Іззі?
РОЗПРОДАЖ
Ні.
Я нездара.
Боже мій.
У ДЖИЛ ТА ІЗЗІ - ВИШУКАНІ СОЛОДКІ НАЧОС УРОЧИСТЕ ВІДКРИТТЯ
Добридень, сер. Хочете скуштувати…
Привіт.
-Ого. -Привіт.
Привіт.
Можна нам начос «Убе на ввесь день»?
Так.
Дякую.
Боже мій!
Чорт, горить!
Пробачте.
Я не можу приготувати ваших солодких начос…
тепер.
Я ненавиджу тебе.
Пробачте.
Ви навчили її ненавидіти.
Дурепа.
Зачинено!
Я ж сказала, зачинено!
-Зелло, що ти тут робиш? -Чорт.
Коротке замикання?
Мабуть.
Напевно, заслабка батарея.
Треба прокачати потужність.
Нащо робити чипси наперед? Усе має бути гарячим.
Я не маю часу готувати свіжі чипси на кожне замовлення.
Здається, маєш.
Тому я хочу запитати: якого милого ти припаркувалася в Марині?
Тут гарно, багато бігунів і…
Айтівців, нахабних бабиськ і клонів з елітних клубів йоги?
Марину всі ненавидять.
Марина сама себе ненавидить.
Це фактично Лос-Анджелес.
Вдаймо, що цього маленького відкриття…
цього в'ялого відкриття не було.
Ми переженемо фургон і зробимо велике відкриття на Гіпі-Гіллі.
«Ми»?
Ти питала, хто з тобою?
Так.
Я з тобою, ясно?
Я з тобою.
Чому?
Бо ти класна.
І я теж.
Не можеш стати однією з них — подолай їх.
ГІППІ-ГІЛЛ, САН-ФРАНЦИСКО
РОЗПРОДАНО
ОСТІН, ТЕХАС
-Привіт. -Джил.
Приїхала.
Привіт, люба.
Так. Гаразд, чудово.
Добре.
Я вже їла. Я зайшла привітатися.
-Привіт. -Привіт.
Як поживаєш?
Поговориш зі мною?
Ми тепер тебе зовсім не бачимо.
Весе, ти щовечора сидиш в «У Хосе».
-Її там не буде. -Я знаю.
-Ти це знаєш? -Я… це знаю.
Я просто люблю «У Хосе».
Ніхто так не любить «У Хосе».
Сам Хосе так не любить «У Хосе».
Я так люблю «У Хосе».
У Джил усе добре. Якщо тобі полегшає.
-У неї кухня на колесах. -Звідки знаєш?
З інстаграму, звісно. Вона чудова.
Зовсім не підглядаєш?
Гадаю, з неї досить мого підглядання.
Так.
Сподіваюся, голосові відновились.
Що?
Вона писала, що втратила всі повідомлення від Ізабелі.
Давненько вже.
Вона питала, чи хтось знає, як їх відновити.
Голосові повідомлення?
Вони зашифровані.
Мабуть, їх уже стерли.
Навіть якщо ні, доведеться зламати телеком-сервер,
а це вже пахне криміналом.
Може, спробуєш укладати угоди старим добрим способом? Продаючи.
Феліксе, це не для того, щоб щось продати.
А заради дівчини.
Я все робив не так.
Але мені здається, це єдине…
Може, це єдине, що я можу зробити правильно.
«Магія: Зібрання».
За кого ти мене маєш? За невдаху?
Це, Феліксе, карта «Альфа Чорний Лотос».
Це найцінніше, що я маю.
Якщо хтось і може це зробити, то це ти.
Весе!
Може, просто… подзвони їй?
Ні. Вона не відповість.
Тоді…
залиш голосове повідомлення.
ДЖИЛ
Привіт, це Джил, кричіть що є сил.
Привіт, Джил. Це Вес.
Давно не чулися.
Бачив, твій фургон процвітає.
Я так пишаюся тобою.
Я… Якщо я можу так сказати.
Я просто…
хотів сказати, що тепер у мене новий робочий номер,
тому можеш і далі залишати повідомлення.
Я оплатив до кінця наступного року.
Можу ще продовжити.
На скільки захочеш.
І ніхто не слухатиме.
Крім Іззі.
У тебе, мабуть, є плани на вечір,
але я думав зустріти Новий рік в «У Хосе».
Кому потрібен опівнічний поцілунок, коли можна вперти тако? Правда ж?
Це…
Вибач, у моїй голові це звучало краще.
Я навіть не знаю, чи ти в місті.
Що ж…
З Новим роком, Джил.
-Інтервенція. -Що?
-Інтервенція! -Що ви…
Ти нас підвів! Знову.
Я не дам кузену плакати на Новий рік під Тейлор Свіфт.
Я не плачу під Тейлор Свіфт.
-Увесь квартал чує! -Знову на тебе скаржаться.
-У мене на вечір плани, тому… -Більше жодних тако!
Так, тако!
Де старий Вес?
Вибачай. Старий Вес не може підняти слухавку.
-Чому? -О ні. Не смій.
-Бо він помер. -Ану йди в душ!
Боже, тобі треба в душ. Ми йдемо на вечірку.
-Ні! -Так!
Так. Дуже по-дорослому.
Ні!
Замовляю шампанське.
-Чудово. -Чекай.
Поглянь, до чого ти довів!
Я думав зустріти Новий рік в «У Хосе».
Кому потрібен опівнічний поцілунок, коли можна вперти тако? Правда ж?
Що?
Тридцять хвилин.
Що в ній такого, Весе?
Вона без жодних фільтрів.
У неї завжди повні щоки їжі,
як у…
сексуальої бурундучихи.
І…
-Ви знаєте, що таке кумкват? -Ні.
Маленький цитрусовий фрукт із Південно-Східної Азії.
Так.
Несподівано.
А ще її сміх.
Він…
Так.
Я розбитий.
А вона була мрією.
Ти їй це казав?
Вона приїхала на свята.
Ні, надто пізно.
Ти ж сама сказала, Брідс. Її там не буде.
Чого їй там бути? Вона…
Я цього не заслужив.
Може, іноді свято стається й на нашій вулиці.
ГОЛОСОВА ПОШТА НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
Що?
ІЗЗІ
Боже.
Алло?
Алло? Здається, я не туди потрапила.
Я дзвоню до брата Джил,
що йде на співбесіду. Не чули про таку?
Джил, що цілувалася з Коліном Корвіном, а тоді дала йому прочуханки.
Мій брат — найгарячіша, найсміливіша, найкрутіша сучка на районі.
Презервативи надягають її для захисту.
«Сімбо, пам'ятай, хто ти є».
Можна й краще.
У мене цього разу добре передчуття, Джиллі.
Нічого, якщо страшно. Я з тобою.
Відчуваєш?
Це я, брате.
Іди.
Зараз ти маєш бігти, Весе.
-Біжи! -Є 15 хвилин.
-Бігти? -Уже. Біжи.
-Думаєте? -Так, біжи!
-Я люблю тебе. -О, полетів.
Чорт!
З дороги!
Сеньйоре, зачинено.
Перепрошую!
Я шукаю людину. Я на секунду.
-Привіт. -Зачекай. Джил.
Я маю тобі дещо сказати.
Я кохаю тебе.
Надзвичайно бурхливо, шалено, всеохопно.
Але не відтоді, як я тебе побачив.
Це почалося… ще до того.
І…
Мені страшно.
І я…
І я не знаю, що мені робити, але…
з тобою я почуваюся сміливим.
З тобою я почуваюся людиною.
Знаю, тобі не потрібен чоловік, Джил.
Але мені ти вкрай потрібна.
Добре вийшло. Дуже добре.
-Точно? -Так.
Я ніби Меґ Раян.
Виходить, я тоді Том…
Забирайтеся, пришелепки. Бігом!
Я ж казав, що зараз вийду. Добре.
-Виходьте! Бігом, сучі діти. -Уже йдемо.
-Вибач. -Дякую.
Привіт.
Вибачте. Одну хвилинку.
Піду на перерву, добре?
-Давай. -Добре.
Слухаю.
Ваш дзвінок переадресовано на голосову пошту.
Привіт, Ізабеле.
Це Вес.
Хочу попросити твого благословення.
Я запропоную Джил з'їхатися.
Можна й тут, тож…
Власне, я хочу запитати, чи можу я переїхати до неї.
Я знаю, що ніколи тебе не заміню, але…
обіцяю дивитися всі випуски «Топшефа».
Хоч я вже всі бачив.
І, так, обіцяю брати участь у всіх танцювальних вечірках Робін.
Мені…
шкода, що ми не зустрілися.
Я завжди хотів сестричку.
Тому, якщо можеш якось дати мені знак…
Привіт, Із.
Я швидко.
Я розумію, там маргарита з дідусем і Елвісом, та я…
Я хотіла сказати, що це моє останнє повідомлення.
І щоб ти не хвилювалася за мене, гаразд?
Усе буде добре.
Цей Вес…
Гадаю, він теж пташка, як ми.
Він навіть яйця не посмажить
і прикидається спокійним,
а насправді він задрот «Магії: Зібрання».
І каже, що не вміє танцювати. Я працюю над цим.
Отож я просто хотіла подзвонити й сказати, що…
Боже мій.
Боже, Із, це наша пісня. Це Робін!
Може, голуба з табличкою «Так, Весе».
-Це Робін! -Мушу йти.
Це Робін!
Ця дівка справді любить Робін.
Гарно.
Готова?
Я люблю тебе, Ізабеле.
ІЗЗІ
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук