Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Ještě jsi neodešla. - Ty taky ne.
Selin.
Myslíš, že v tomhle ti to sluší?
- Pokud ano, zkazí mi to náladu. - Fakt?
Počkej!
Pojď sem na chvíli.
- Pojď. - Musím jít.
Tak jo, vezmi si tohle. Tak.
- Večer přijď včas. - Už musím. Čau.
Ahoj.
Tak jo. Můžeme?
Pojďme si to rychle shrnout.
Jak to vypadá s kolekcí spodního prádla?
Začneme prezentacemi pro klienty?
Jistě. Doufala jsem, že tentokrát uvidím něco kreativnějšího.
Jasné?
Máte hovor, paní.
- Kdo je to? Co je tak naléhavého? - Pan Yusuf.
Ano, pane Yusufe?
Cože? Nedostal jste to?
Ano, já vím. Jistě.
Já vím. Hned to sama pošlu.
Rozumím.
Selin, tys neposlala ten graf?
Ve čtvrtek jsem vám ho posílala.
Mně? Proč ne přímo klientovi?
- Čekala jsem, až ho schválíte. - Musím vše schvalovat?
Nic se tu nestane, dokud to neschválím?
To si to můžu rovnou udělat sama.
Víš, kolik lidí by za tvou práci zabíjelo?
- Udělala jsem jen to, co jste řekla… - Neudělala.
Takže co tu děláme? Jen marníme čas?
Dejte mi pokoj. Co to je? Zachraňujeme snad svět?
Jen v kanceláři v Leventu vymýšlíme reklamy na punčochy.
Co je na tom naléhavého?
Zavolej ochranku.
Není třeba. Vyprovodím se sama.
Nezůstanu tu, abych vám ukradla ty levné kancelářské krámy.
Tak jo.
ZPĚT DO 90' PÁRTY - KVÍZ - SOBOTA 22:00
Hej! Zase ti došla energie. No tak, vstávat. Už mě to nebaví!
- Asyo, podělala jsem to. - Nebuď směšná.
Postavila ses zlé královně.
Tím jsi vystoupila z kruhu. Je to začátek něčeho velkého.
Nezačínej zase s planetami a hvězdami.
Něco do mě vjelo. Mělas mě slyšet.
Koledovala si o to!
Neudělala před měsícem totéž někomu jinému?
Opravdová zlá královna na mě čeká doma.
Až to máma zjistí, sežere mě zaživa.
Zopakuj jí, cos řekla mně. Vždyť je to tvá máma.
Chceš mě učit znát vlastní mámu?
Je posedlá kontrolou. Tu práci jsem vzala, protože to chtěla.
Vybrala mi školu, kariéru…
Má pravdu.
„Buď úspěšná jako máma. Jdi si za svým.“ Ne?
Vždy jsem jí byla trnem v oku.
- Nezapomnělas svou kytku. - To není kytka, má jméno.
Promiň, Matildo.
Ach, teta Sevinç… Ať odpočívá v pokoji.
Kdyby tu byla, beze slova by mě objala.
Pak by mi vynadala: „Cos to s tou kytkou provedla?
„Takhle se o ni staráš?“
Jak to může vědět?
Pořád se ke mně chová jak k pětileté. Sleduje můj mobil.
Co budeš dělat?
ODSTRANIT APLIKACI
Tohle.
MÁMA
Podívej, kolik je. Ještě není doma.
- A ty to pořád dáváš za vinu mně. - Neblázni. Proč bych to dělal?
Prostě jí trochu víc věř. Už není malá.
Tak se tak nemá chovat, Sinane.
- Kdes byla, zlato? - Jsem tady.
Je tohle snad hotel?
Celou noc někde trajdáš, pak se vrátíš najíst, vyspat…
Fajn život, co?
Byla jsem se pobavit s Asyou, to je vše.
Svět se hroutí a ty se „bavíš“?
Volali mi z tvé práce.
Udělalas scénu, plácalas nesmysly
a pak jsi prostě odkráčela.
Zabilo by tě se jednou zeptat? Proč se nezeptáš, proč jsem odešla?
Proč asi odešla? Je to pořád dokola.
Můžeme se přetrhnout, abychom jí našli slušnou práci ještě před státnicemi,
aby získala praxi a vynikla. Že?
A co udělá ona? Ztropí scénu a odkráčí.
Proč? Protože to není její vysněná práce.
Zatímco my ostatní tu svou milujeme, že?
Běhat celý den od případu k případu, řešit problémy ostatních, že?
Takže proto, že jsi nešťastná, já musím být taky?
Co ode mě chceš?
Takže teď je tvoje bezcílnost a nedostatek ambicí moje vina?
Vše se točí kolem tebe. Tvá pravidla, tvůj způsob.
Zlato, tady jde o tvůj život, tvou budoucnost.
Sklízíš, co jsi zasela.
Ano, je to můj život, ale já už ani nevím, co chci.
Nevím, co budu dělat, protože jsi vše rozhodla za mě!
Nejen o škole, nemohla jsem si ani vybrat, jak si vymaluju pokoj.
Dost, Selin.
Chceš, abychom žili podle tvých pravidel, že?
- Tak se na nás podívej. - Stačí. Jdi do svého pokoje.
- Proto jsi odešel, že, tati? - A dost!
Nesváděj to na ostatní.
Aspoň jednou v životě převezmi zodpovědnost.
Dokonči, co jsi začala.
Překvap mě.
Prodala jsem letní dům.
Cože?
Ten byl babičky. Jak jsi ho mohla prodat?
Vždyť tam máš vzpomínky. Vždy říkáš, žes tam strávila mládí.
Copak jsi tam nepoznala tátu?
Už tam nejezdíme.
Chátralo to tam.
Kupci přijedou za dva dny.
Aspoň budeš mít co dělat. Dokonalé načasování.
Zítra tam odjedeš a začneš balit.
Ty jsi vážně neuvěřitelná.
Řeklas to ve vzteku, nebo jsi ten dům fakt prodala?
Prodala, Sinane.
Beze mě? Nemám do toho co mluvit?
Nejsi tady.
To není fér. Teď tu jsem, ne?
Jo, no, nemusel ses obtěžovat.
Některé věci se vážně nikdy nezmění.
A některé se zase změnily hodně.
Třeba ty.
Kam zmizela ta Zeynep, co jsem znal?
Taky si na ni vzpomínám.
Na ty její sny, radost, svobodu.
Co se s tím vším stalo?
Šlo to stranou.
Vzdals to se mnou.
My oba.
Vždy jsem tu pro tebe byl.
No nic, měl bych jít.
Zpátky do hotelu?
Prozatím. Je to tak lepší.
Dobrou noc.
- Co to děláš, babi? - Babiččino sluníčko!
Pojď sem. Podívej, je jako ty. Mladý stromek.
Zasadím ho.
Aby kořínky v hlíně zesílily, má milá Selin.
Babiččino sluníčko!
Babiččino sluníčko, můj andílek!
„Bezcílná, taková a maková.“ Proč asi?
Kvůli tobě. Nevyslechneš mě.
Ale samozřejmě všechno víš.
DŮM U MOŘE
Víš, kolik lidí by za tvou práci zabíjelo?
Nesváděj to na ostatní.
Aspoň jednou v životě převezmi zodpovědnost.
Dokonči, co jsi začala. Překvap mě.
Má pravdu.
„Buď úspěšná jako máma. Jdi si za svým.“ Ne?
„Má milá dopisovací kamarádko Zeynep.“
S láskou, Céline
Céline.
To je zvláštní.
Tys byla tak krásná, babi.
EZGI, KAAN, MINE, ZEYNEP, SINAN, DORUK SRPEN 1996
Jsem na tvé cestě, najdi mě
Neptej se, jak se mám a zda to skončí Neboj se
- Tohle je jediný majitel mého srdce - Jo
Teď se ke mně vracíš Copak jsi neměl jiný trik?
Je to strašně sladké.
Zvoní to, ale já to nemůžu vzít Nefunguje to, ať už vymyslím cokoliv
Trochu se prober.
Mé srdce se chvěje, šílím z toho Nezajímá mě to, nechápu ten pocit
Na zdraví.
Ať se na tuhle lásku dívám jakkoliv Ve všem selhává
Nemám nic, žádné řešení
Nemůžu utéct, nefunguje to Tohle srdce nezůstane na místě
Vrátil ses na začátek? Nespadnu do tvé pasti
Chci, abys byl Clyde a já tvá Bonnie Pojďme odsud utéct
Páni, paní Zeynep.
Takhle ses na mě nikdy neusmála.
Ani mě jsi nenechala usmát se.
Kéž bych tě znala, když jsi byla mladá.
„9. srpna 1996.“
Zatraceně.
To je pravěk.
ZA 250 KUPONŮ
KRÁSNÝ DESIGN
Nezmeškejte příležitost. Začněte kupony sbírat hned
a stereo reproduktor bude váš.
Co se to děje?
Všechen ten shon, práce, povinnosti,
lidé se od sebe vzdalují…
Slyšet něčí hlas vás někdy uklidní.
Zeynep.
Promiň, zlato. Vyděsilo mě, jak tam stojíš.
Babi?
Patříš k těm novým nájemníkům zezdola? Potřebuješ něco?
Zlato?
Zmrzlina!
To se mi zdá? Kdo jsou ti lidé?
Co se to děje? Natáčí se tu film?
Ne, jen jdeme na pláž.
…touha přede mnou klečí
Co je to?
9. srpna 1996?
9. SRPNA 1996
Promiň.
Hledáš někoho?
Mami?
Máma se trochu vyděsila, když tě viděla.
Kdo jsi?
Selin.
Céline?
Céline! Nemůžu tomu uvěřit. Jsi tady!
Ale neříkalas, že nemůžeš přijet?
Mami!
Ukaž se mi.
Drahoušku.
Strašně jsi se změnila.
I když poslední fotku jsi mi poslala před rokem.
Mami, pamatuješ na mou dopisovací kamarádku z Paříže, Céline?
Překvapila mě.
To jsou moji rodiče.
Vítej, Céline. Já jsem Sevinç, máma Zeynep.
Matka.
Vítej, drahá. Můžeš mi říkat strejdo Tanju, jo?
- Panebože, drahoušku! - Céline!
Díkybohu. Byla to jen noční můra.
Možná má nízký tlak.
Má za sebou dlouhou cestu. Možná je to tím horkem?
Jo, horkem.
Zlatíčko.
No tak, sedni si. Napij se vody.
Proč křičíš, mami?
Máma Céline je Turkyně. Mluví turecky.
Dobře, tak jí to řekni francouzsky, Zeynep.
- Díky. - To bylo turecky.
Mluví turecky, Tanju.
Jsi v pořádku, Céline? Kde máš kufry?
Ztratila ses?
Jak se mohla sama dostat až sem?
Očividně nás nechtěla otravovat.
V pohodě, jo?
Vše vyřešíme. I tvé kufry.
Já se o ně postarám.
- Najdu je. - Strejda Tanju to vyřeší.
Půjdeme hned na pláž. Tam se z té únavy oklepeš.
Jsou tam moji přátelé. Užijeme si to.
Nech tu holku být, Zeynep. Nebo zase omdlí.
Nemůžu si pomoct. Jsem nadšená.
Tak jo, necháme ji nasnídat. Pojď ke stolu. Přidám se k tobě.
- Tak jo, snídaně. Dobrý nápad. - Dej kamarádce snídani.
Pojď. Na pláž půjdeme po snídani.
Rychle se najíme, dokud je čas.
Tady je čerstvě upečené pečivo. Zeynep ho miluje. Co ty?
Já ho miluju.
Tady máš.
Je to horké. Opatrně.
Skvěle voní.
Nepřivezla sis žádné oblečení. Neboj, moje ti bude.
Ukaž. Máš určitě velikost 37.
Céline, rodiče vědí, že jsi tu? Budou mít starost. Měla bys jim zavolat.
Tanju, přines telefon. Zavoláme rodičům.
Dobře.
Ať jsou v klidu. Dojdu pro něj.
Samozřejmě!
Kdyby Zeynep jela takhle daleko, zavolala by nám, že?
Někdy plácá nesmysly.
Jen jim řekni, žes dorazila a jsi tady. Ať jsou klidní.
- Opatrně, nespal se. - Dobře.
Tady máš, drahá.
- Do toho. - Tady.
To nebylo nutné. Můžu zavolat ze svého…
Počkat, kde mám telefon?
Tvůj telefon?
Ne, jen jsem na chvíli zapomněla číslo.
Do toho, zlato. Nespěchej.
Do toho, ať jsme všichni v klidu.
Řekni jim, že jsi tu.
Tanju, možná s nimi promluv, ať se nebojí.
Co mám říct? To děvče už jim volá.
Pojď sem.
- Kamile, počkej. - Menemen… Zapomněla jsem lžičku!
Na, vezmi si. Nekoukej na to, sněz to.
Vše v pořádku?
Ano, táta se o vše postará. Pozdravují a děkují.
Tady máš.
Taky je pozdravuj.
Tak je to lepší. Už jsou v klidu.
No tak, jez.
- Do toho. - Přijelas z takové dálky.
Ty džemy jsem dělal já. Vidíš? Jahodový, meruňkový…
Nandám ti i menemen.
Tady máš, zlato.
Menemen strejdy Tanjua. Tady. Dobrou chuť.
Tak jo, tohle je můj pokoj.
Najdeme ti něco na sebe.
To je neskutečné.
Ukaž… Naštěstí máme stejnou velikost.
Máš krásný náhrdelník.
Ten mi dala máma.
Je nádherný.
Ty ti budou slušet. Zkus si je.
Co to máš vůbec na sobě?
Jsou obrovské. Takové věci nosím na spaní.
Ale co já můžu vědět?
V Paříži už asi žijete v budoucnosti.
Vždyť je to světová metropole módy.
A co tohle? Líbí se ti to?
Taky si to zkusíš.
Co je?
- Proč se na mě takhle díváš? - Vypadáš tak vesele.
- A to je špatně? - Ne, to je samozřejmě dobře.
No nic, obléknu se. Tohle je ten outfit?
„Outfit?“
No nic, nechám ti to tu.
Ze skříně si vezmi, co chceš, co se ti líbí.
Budu venku. Až budeš hotová, zavolej.
Panebože. Co se to děje?
Zbláznila jsem se?
Jsem v kómatu?
Vypila jsem tamtu blbost. Musela jsem se otrávit.
Nebo jsem se opila, upadla a praštila se do hlavy.
To jsem teď v očistci?
V očistci z devadesátek? To je směšné.
Proč vše vypadá tak opravdově?
Ani muk.
Jdete ven, holky?
- Tak zatím. - Nebuďte dlouho na sluníčku, ano?
- Má za sebou dlouhou cestu. - Jasně, budeme opatrné.
A nechoďte na divná místa.
A přijďte včas. Jde s vámi Kaan?
Mami, tak mně nevěříš, ale nějakému klukovi ano?
Co je to za otázku?
Kaana známe odmalička. I jeho rodinu.
Co ta tvoje stáž? Už jsi to vyřešila?
Postarám se o to, mami. Času dost. Nestarej se o to.
To doufám, Zeynep.
Hlavně to nech na poslední chvíli. Uvidíš, co se stane.
Bože.
Že jo, Kamile?
Že jo, miláčku?
Konečně jsme volné.
Chápeš? Ten výslech nikdy neskončí.
Sem chodíme s kamarády. Říkala jsem ti o tom, pamatuješ?
Tamhle jsou.
Ach, já bych tě snědla
Ach, maminko, ach, tatínku To je ale darebák, to je otrava
Tohle je cena za srdce
Ach, maminko, ach, tatínku To je ale darebák, to je otrava
Tohle je cena za srdce
Kéž je to náš osud, dá-li Bůh Nechť je požehnána tvá výška i postava
Na všechny útrapy Které kvůli tobě přijdou
Všem těm svodům Slovům i hudbě říkám „budiž“
Na co čekáš? Pojď. Oni závodí.
Do toho, Kaane!
Do toho!
Takže tohle jsou devadesátky.
Kaane!
- Ty piješ pivo? - Proč tě to překvapuje?
Neříkej to mámě. Zabije mě. Na, dej si. Je to osvěžující.
Na ex!
Podváděl.
- Jak je, krásko? - Počkej, Kaane. Jsi mokrý.
Představím vás. To je ta slavná Céline.
Nebojte, její máma je Turkyně. Mluví perfektně turecky.
Céline, to je má parta. Ezgi, Doruk, Mine, Kaan.
- Vítej. Ahoj. - Ahoj.
To je Céline? Říkalas, že to tohle léto nezvládne.
To jsem si myslela. Proč jsi mi nenapsala, že přijedeš?
No…
Především tě vítám v naší zemi, Céline.
Jsem Doruk.
- Sledujte ho. - Usmála se.
V klidu, Doruku.
Nikdy nezávodíš. Co se stalo?
Když slyšel, že v sázce je stereo, chudáček neodolal.
Jenže ho nevyhrál.
A teď mi musí umýt auto.
- Viď, kámo? - Musíš ho umýt.
Nejsi už z toho soutěžení s Kaanem unavený?
Podváděl.
Jo, to jsme všichni viděli.
Jasně, jo.
Proč tu jen sedíme? Nepřišli jsme si zaplavat? Pojďte.
Jo! Takhle to tu chodí!
Tak už si ten ručník sundej.
Jsem v pohodě, mami.
Promiň. Začínám mluvit jako tvá matka, co?
Co je přesně ten Kaan zač? Co tu dělá?
Kdo je Kaan?
Napsala jsem ti o něm celé stránky. Ty si to nepamatuješ?
Stejně to není tak důležité.
Jak jsem ti psala. Je to dávný kamarád z letního domu.
Asi jsem zapomněla.
Ale je do mě fakt blázen.
- No, to by neměl. - Proč ne?
Má až moc nenechavé ruce.
Jsi tak srandovní.
Tohle jsou všichni?
Měl by tu být ještě jeden kluk. Tak si to pamatuju.
Ne, tohle jsou všichni.
No nic, dost už o tom.
- Chodíš s někým? - Chodím?
Ne, vůbec.
- Možná se něco stane letos v létě. - Ne, díky.
Půlka z těch kluků je ve věku mého táty.
Cože?
Můj táta to nemá rád. Randění, flirtování…
Je strašně přísný.
Jako moje máma.
A věř, že cos předtím viděla, nic nebylo.
Musím neustále žít podle jejích pravidel.
Jaká je tvoje máma?
Moje máma?
Úplně jiná než tvoje.
U nás je to úplně jinak.
Nepoučuje mě, ale vše se děje pod její taktovkou.
Myslíš si, že si děláš, co chceš, ale prdlajs.
Naše mámy by si asi rozuměly.
To jo.
Osudové spojenkyně.
- Poplaveme k bójkám? - Zase?
Co jiného chceš dělat?
Pojď.
- Fajn. Jdi napřed. Doženu tě. - Budu čekat.
Dobře.
Panebože. Co se mi to děje?
Céline je trochu divná, nemyslíš?
- Ty žárlíš, Mine? - Na koho?
Prostě se chová divně. Nevím. Uvidíme časem.
V tom je její kouzlo.
Doruku!
To se na mámu podívejme.
Bože, co to vůbec říkám?
Jak se mám vrátit?
Ještě se ti tu nezalíbilo?
Ne, tak to není. Jde o něco jiného.
Jestli chceš pokecat…
Můžu se dostat do průšvihu, když budu i nebudu mluvit.
Tak mluv. Nedrž to v sobě. Poděl se o to trápení.
Pojď, dáme si drink.
Tak pojď!
- Ty mě balíš? - Balím? Co to znamená?
- Jsi jiná. - Jiná? Jak to myslíš?
Nejsi jako ostatní holky. Jako bys byla z jiné doby.
- Můžu se na něco zeptat? - Do toho.
Nemáte v partě ještě kamaráda jménem Sinan?
Ne.
Kdo je to?
Hej!
Co tady vy dva děláte?
- Céline, jdeme. - Už jdu.
- Kam ji vedete? - Počkejte. Poslouchejte.
Když Céline přijela, co takhle udělat grilovačku?
- Jo, to by bylo super. - Není třeba.
Super, oslavíme její příjezd.
Tak jo. Bude to u mě.
- Tak zatím. - Zatím.
Co to děláš? Pardon, objednal jsem colu.
- Tanju, odkud je tahle kytka? - Upřímně? Netuším.
Účty za tento měsíc jsou zaplacené, díkybohu.
Nezapomněls na školné Zeynep, že ne?
Jasně že ne, zapomněl jsem někdy? Je přímo tady.
Bum, hotovo.
Však ona tu školu dodělá a nebude to natahovat. Uvidíš.
Že, Zeynep? Vítejte, holky.
Šup, převlékněte se a pomozte mi prostřít. Máte hlad?
Mami.
Ezgi dnes pořádá grilovačku.
Můžeme tam jít?
Samozřejmě.
Ne. Nemůžete.
V takových věcech má poslední slovo matka.
Mě do toho netahejte. Díky.
Ne, zlato.
Proč ne, mami? Slibuju, že přijdeme brzy.
Ne, Zeynep. Jsi s nimi celý den.
Projednou strávíš večer s rodinou.
Ta párty není jen tak. Slavíme příjezd Céline.
- Jak mají slavit bez ní? - Řekla jsem ne.
Občas tě pustím, protože máš prázdniny,
ale ne každý večer.
Kaanovi věříš. Bude tam taky. Proč nemůžeme?
O to nejde, Zeynep.
Tak o co?
Ne znamená ne, Zeynep. Tečka.
Fajn. Takže nejdeme. Zapomeň na to.
Zůstaň pro změnu doma a užij si hezký večer s námi.
Vy děláte plněné vinné listy?
- Ano, máš je ráda? - Ano.
Tohle mi moc chybělo.
Chutnají jak od mé babičky.
Vidíte? Já věděla, proč se mi ta holka líbí.
Dobrou chuť. Sněz jich, kolik chceš. Udělala jsem dvě dávky.
Kdo potřebuje grilování? Vážně. Tohle je mnohem lepší, Zeynep.
Teto Sevinç, strejdo Tanju, udělali byste projednou výjimku? Kvůli mně?
Když nejsem doma, chybí mi zábava.
Víte, lidé u nás doma nejsou tak vstřícní jako tady.
Prosím.
Dobře, ale jen protentokrát. A žádné ponocování, Zeynep.
Ne.
A žádný alkohol. Myslím to vážně.
Já nepiju.
Mockrát děkuju.
- Můžeš jít první do sprchy, Céline. - Jdi ty. Já dojím.
Dobře.
Céline, drahoušku, poptal jsem se po tvých kufrech,
ale nikdo prý žádné neviděl.
- Opatrně, drahá. - Napij se vody.
- Tady. Napij se vody. - Opatrně, drahá.
Tanju, nemluv s ní, když jí.
Promiň, zlatíčko.
Jsi v pořádku, drahoušku?
Nedělej si starosti, ano?
Budu se ptát dál.
Určitě je najdou. Nech to na mně.
Vyřeším to.
Strejda Tanju rád mluví.
- Díky. - Není zač.
No tak, zlato, chceš tu jen tak sedět? Skočíme do bazénu.
Nechci, jdi sám.
Tak jo.
- Najdu si na plavání někoho jiného. - Idiot.
Tady to je.
Upřímně? Ta Zeynep nemá žádnou jiskru.
Je taková už odmalička. Nevím.
Kaan u sebe potřebuje někoho vášnivějšího. Ne nějakou holčičku.
A tím myslíš sebe, Mine?
Kaane!
Umírám hlady. Kdy bude jídlo?
Musíme chvilku počkat.
Pojďme se smočit do bazénu.
Ne, teď ne. Možná po večeři.
Céline, tahle písnička je pro tebe.
Pojď se mnou do neznáma…
A je to tu zase.
Až se ti něco povede, Doruku, budeme v šoku.
Zeynep.
- No tak, vstávej. - Jo, Zeynep!
Zeynep!
Zeynep! No tak, zlato!
Tak jo.
Co se děje?
Ty to nevíš? Zeynep má krásný hlas. Dokonce chtěla být zpěvačkou.
Teta Sevinç to nedovolila. Udělala velkou scénu.
Fakt? Nikdy nezpívá.
Každý den něco končí
To, co končí, bolí méně a méně
Dostaví se takové tiché smíření
I ty největší lásky zanechají běžné stopy
Nevšímej si toho, mé srdce bláznivé
Nech je jít A prostě si zpívej. Nech to být
Nevšímej si toho, mé srdce bláznivé
Nech je jít a prostě si zpívej
Nevšímej si toho, mé srdce bláznivé
Nech je jít a prostě si zpívej
- Bravo, Zeynep! - Bravo!
Čau, kámo!
Vítej.
Tati?
- Já myslel, že nedorazíš. - Jsem tu.
Ty jsi borec!
- Vítej, Sinane. - Ezgi, jak se máš?
- Dobře, co ty? - Já taky.
Lidi, to je Sinan. Můj kámoš z vejšky.
Ahoj, všichni.
- To je Mine a Céline. - Čau.
- Ahoj. - To je Doruk.
A samozřejmě Zeynep.
Vítej.
Díky.
Tak povídej, jak bylo ve Francii?
Dobře, jo. Bylo to fajn.
Letos sem jezdí lidé z Francie.
Jo? Kdo ještě?
Dopisovací kámoška Zeynep, Céline. Taky z Francie.
Taky mě těší.
- Mluví turecky. - Tos mohl říct.
Tak cos ve Francii dělal?
Možná si tam dodělám magistra.
Nedoděláš.
Prosím?
Nemáš co pít.
Lidi, pojďme už nechat těch řečí o Francii
a připijme si, ano?
- Jo! - Jasně!
- Jdeme na to. - Vítejte.
Vítejte.
Studovalas konzervatoř, Zeynep?
Kéž by. Chodím na práva.
Máš úžasný hlas.
Proto se ptám.
To je super. Naše budoucí právnička má krásný hlas.
Ale samozřejmě jen když je se mnou, že?
Upřímně? Takový hlas by se neměl odpírat nikomu.
Myslím veřejnosti. Veřejnost by o něj neměla přijít.
- Zatančíme si? - Ano.
Máš nové auto?
Ne, to je tátovo.
Co? Tak se podíváme, jak jede.
Škola skončila. Do toho nejdu.
Nechci mít potíže. To auto je tátovo. Nikdy.
Vy jste závodili?
Tak nějak. Říkejme tomu mimoškolní aktivity.
Já ani nemám řidičák.
Cože? Fakt?
Tady se naučíš řídit snadno.
Co kdyby tě to Sinan naučil?
Já nevím. Co ty na to?
Jasně. Proč ne?
Neriskoval bych to, kdybych byl tebou.
Pojď, Kaane, vstávej. Jdeme tancovat.
Dobře.
- Mimochodem… - Ty…
Ty první.
- Je to těžké? - Co?
Řízení.
Ne, ani ne.
Myslím, že se to naučíš rychle.
Je tam plynový pedál, brzdový…
Bylo by to snazší, kdybychom byli v autě, co?
- Jo. - Dobře.
- Všichni připraveni? - Asi jo.
Co je to za tanec?
- Jdeme tancovat? - Co budou dělat?
Pojď, Zeynep!
- Ty taky, Sinane. - Já radši posedím.
- No tak, pojď! - Ne, fakt.
Pojď taky.
No tak!
Věno už má Na koho ještě čeká?
Stojí v rohu a chce se vrátit
Koukni na mě, krásko Zeptej se mě na jméno
Proboha, zažehni ten oheň
Nudí se a chce se projít
Je chytrá a chce cestovat
Koukni na mě, krásko Zeptej se mě na jméno
Proboha, zažehni ten oheň
Ta dívka by mě měla vidět Měla by mi uplést svetr
Měla by milovat jen mě
Ta dívka by mě měla vidět Měla by mi uplést svetr
Už by měla být šťastná
Odcházíme!
- Kam? - Je brzy!
Když nepůjdeme, máma sem vtrhne a vyžerete si to taky.
- Takže dobrou. - Dobrou noc.
Pochybuju, že by tvá máma zašla až tak daleko.
Věř mi. Už to jednou udělala.
Nemáš ponětí, jak rychle se z ní stane zlá královna.
Už to udělala.
Jak jsem říkala, nedá si pokoj.
Zapomněla jsem tam klíče.
- Počkej tu. Hned jsem zpátky. - Dobře.
No…
- To jsou… - Moje klíče…
Zapomnělas je.
- Díky, žes je přinesl. - Jasně.
Jako bych byla svědkem milostného příběhu svých rodičů.
Ráda jsem tě poznala.
Já tebe taky, Zeynep.
- Tak dobrou noc. - Dobrou.
- Probereme ty lekce řízení. - Jasně, dobře.
Nekazím to tady?
- Tak zatím. - Zatím.
No tak.
Opatrně.
To byl ale den.
To mi povídej.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Mysli, Selin. Mysli.
Co se ten den stalo?
Musíš se vrátit tam, kde to vše začalo. Mysli.
Matilda.
Co tam ještě bylo?
Ta fotka.
Do háje, já fakt cestovala v čase. Vrátila jsem se do minulosti. Jako ve filmu.
Musím si dát bacha na to, co dělám. Co když se omylem vymažu?
Co je to za sešit?
„Jednoho jarního rána jsi mi spadla do dlaní,
„jako ptáče, křehká a hřejivá.
„Až vyrosteš, roztáhneš křídla
„a nebe bude tvé, nekonečné a bez hranic.
„Pro mou dceru.“
To je od babičky.
Máš talent, Sevinç Sultanová.
No jasně! To musí být ono!
Tohle jsem vypila a otrávila se.
To je jediné vysvětlení. Musí se mi to zdát.
- Céline? - Babi.
Teto Sevinç, vyděsila jste mě.
Měla bys mít v ruce něco takového?
Dovolují ti to rodiče vůbec?
Nemohla jsem spát. Byla jsem jen zvědavá.
Stejně obvykle nepiju.
Pojď, udělám ti lipový čaj. Dáme si ho spolu.
Pojď, drahá.
Možná jsem předtím před tebou na Zeynep vyjela, ale co mám dělat?
Kaanovi věříme, a tak to používá jako výmluvu.
Možná byste měli věřit Zeynep, ne Kaanovi.
Všimla sis na něm něčeho?
Ne, o to nejde.
Jen myslím, že byste měli věřit hlavně vlastnímu dítěti.
Ještě Zeynep tak dobře neznáš.
Kdybych ji nedržela zkrátka,
už dávno by sešla z cesty. Nedejbože.
Měla bych jít spát.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Céline.
Vstávej.
- Vstávej, musíme jít. - Ještě pět minut.
No tak. Vstávej.
Vstávej. No tak.
Čekáme na tebe.
Céline, vstávej!
Musíme jít.
- Čauky. - Kam?
Já jdu. Přidej se, jestli chceš.
Dobrý den.
Vypadá to krásně.
Je výborná.
- Chutná ti? - Ano.
Ještě kousek. Tamhle.
Jak jsi to tu našla? Je to jak z jiného světa.
Kdykoliv chci klid, jdu sem.
Jen poslouchám ty zvuky.
Připomínají melodii.
Zkus to.
Slyšíš?
Zeynep, včera to bylo super, jak přišel Sinan, viď?
Jo.
Byla to s ním celkem jízda.
Co si o něm myslíš? Je docela hezký.
A vypadá i jako milý kluk.
- Takže ty… - Ne, to ne. Je to můj…
Mě teď tyhle věci nezajímají.
- Vůbec. - Dobře.
Máš neuvěřitelný hlas.
- Bylo to boží. Bylas úžasná. - Díky.
Takže teta Sevinç tě nenechala jít na konzervatoř?
Doruk to zmínil.
Proč ses nesnažila víc?
Něco ti řeknu, Céline, ale zůstane to jen mezi námi.
Jinak je po mně. Slibuješ?
Slibuju.
Tajně se připravuju na přijímačky na konzervatoř.
Dokonce chodím na soukromé lekce.
A…
na tomhle jsem pracovala.
Zeynep, to je úžasné! Moc ti to přeju.
Jsem tak nervózní, Céline.
Myslíš, že tentokrát bude teta souhlasit?
Když uspěju, možná na mě bude pyšná.
Třeba ji to trochu obměkčí.
Myslíš, že je to možné?
Samozřejmě. Proč ne?
Je moc fajn, že ti to můžu říct.
Jsem fakt ráda, že jsi tu.
Půjdeme za ostatními?
Zeynep, nevím, co bude zítra, ale zůstaň navždy taková, ano?
Nikdy se neměň.
- Jak to myslíš? - Prostě takhle.
Buď sama sebou. Slibuješ?
Dobře. Slibuju.
- Kde jste byly? - V jiném vesmíru.
Dobře.
Pojďme si zaplavat.
Možná až po pivku.
No tak.
- Ne. - Tak fajn.
- Ty jdeš, ne? - Jo.
- Jaká je voda? - Teplá.
To je můj fotřík.
Dnes je tu s námi Picasso.
- Sklapni. - Kreslíš fakt hezky.
- Myslíš? - Jo.
Je to jen čmáranice.
- Zkusíme selfíčko. - Selfíčko? Co to je?
Fotka nás dvou.
Neuteču před tebou, co?
Mám odejít?
Můžeš zůstat.
Zahrajeme si hru?
- Jakou? - Hraje se takhle.
Budeme si navzájem klást otázky.
Kdo nebude chtít odpovědět, musí se potopit pro kámen.
Takže Pravda, nebo úkol?
Ne tak přesně. Spíš Pravda, nebo ponor.
Tak jo, beru.
- Začni. - Dohodnuto.
Co je tvůj největší sen?
- Mám ho. - Hezky.
- Jo. - Tak jo, jsem na řadě.
Je Kaan tvůj nejlepší kámoš?
Přátelíme se už dlouho, ale nejlepší není.
Nemáte toho moc společného. Proto se ptám.
Fakt? To ani vy.
Takže…
čeho se nejvíc bojíš?
Že ze mě bude někdo, kdo ve skutečnosti nežije a je nešťastný.
To se ti nestane.
No nic.
Teď já.
Řekni mi…
Líbí se ti tu někdo?
Těžká otázka. Jdu pod vodu.
Plaval jsem do hloubky pro tohle.
Vlastně jsem na to odpovědět chtěl.
Trochu si zaplavu.
Ta voda je vlastně dost studená.
Zdá se, že si se Zeynep rozumíte.
Jo, zrovna jsme plavali.
- Co je? Čemu se směješ? - No tak, nech toho.
Pořád se na ni díváš. Nedivím se, je moc krásná.
Poslouchej se.
Mám pocit, jako bychom se už znali.
Ty tvé oči jsou mi povědomé.
No nic.
- Jdu si pro pivo, Kaane. Dáš si taky? - Už jedno mám.
- Snažíš se s někým flirtovat? - Cože?
Dnes ses nějak ohákl.
Něco chystáš.
Jaké flirtování? O čem to mluvíš?
Vážně, něco se s tebou děje.
Chtěl jsem říct totéž o tobě.
V pohodě? Jde o tátu?
Jsem v pohodě. Nestarej se.
Tak dobře.
Céline?
- Podělala jsem to. - Co se stalo?
Já se…
Já se zabouchla do Sinana.
- Ani nevím, jak se to stalo. - Konečně.
- Céline? - No co?
Kaan je toxická maskulinita v lidské podobě. To poučování, chování, všechno.
- Jak to myslíš? - Je paličatý a arogantní.
Drž se od něj dál.
Věř mi, ten do tvého příběhu nepatří.
Jak to víš?
Prostě to vím.
Céline, k Sinanovi cítím něco tak intenzivního.
Nic takového jsem ještě necítila.
Hele, tohle mi dal.
Je tak sladký.
- Kam jdeš? - Na pláž. Spi, vrátím se.
Zkouška se blíží. Musím cvičit.
Promiň.
Přišel jsem si zaplavat, ale pak jsem slyšel tvůj hlas…
V pohodě.
- Můžu? - Jasně.
Jsi vzhůru brzy.
Jo.
Ráda sem chodím v tuhle hodinu.
Vždy tu v tuhle dobu cvičíš?
- Co tu děláš tak brzy? - Mám to stejně.
Rád sem chodím v tuhle hodinu.
- Zaplavat si. - Jasně.
- Tak si pojďme zaplavat. - Jasně, dobře.
- Nemám s sebou plavky. - Plavky?
To nevadí.
Podej mi to.
Takže si to vyjasníme.
Prostě tě tu nechala a šla plavat?
Ne, řekla jsem jí, ať jde beze mě. Chtěla jsem zůstat doma.
Navíc se od vás takhle můžu učit.
Dobře, tak mi pojď pomoct rolovat.
Tady, vezmi si trochu mouky, aby se ti to nelepilo na ruce.
Těsto hezky vykynulo.
Dobrá práce. Máš na to talent.
Můžu vás obejmout?
Jistě, zlatíčko.
Objímej mě, jak jen chceš.
Drahoušku.
Maminčina holčička.
Pojď, ať nám neoschne těsto.
Zeynep nám tuhle zazpívala. Má neuvěřitelný hlas. Byla úžasná.
Já její hlas samozřejmě znám. Je křišťálově čistý.
Neříkám, aby nezpívala.
Ať to má jako koníček a zpívá přátelům a rodině.
A zbytek si pustí z kazety.
Díkybohu už toho nechala a soustředí se na školu.
Tolik lidí zemře, aniž by kdy šli za svou skutečnou vášní, teto Sevinç.
Někteří ji ani neznají.
Vášeň? Co to vůbec je? Dá se sníst nebo vypít?
Nejdřív si musíš vydělat na chleba, drahá.
Takže říkáte, že by raději měla být
nešťastná právnička než šťastná zpěvačka?
Říkám, ať se nejdřív postaví na vlastní nohy.
Štěstí přijde pak.
Ezgi, no tak. Nezačínej zase.
- Zkazilas mi náladu během dvou sekund. - Jak je?
- Pohoda. Kdes byla? - Teď jsem tady.
Podle tvé nálady hádám, že už jsi to slyšel.
- Co? - O Zeynep a Sinanovi.
Někdo je spolu viděl v autě.
V jakém autě?
Nevím. Někam spolu jeli.
Jak to myslíš „spolu“?
- Tak jo. V klidu. - Jsem v klidu.
- Ale ruce nech na volantu. - Dobře.
- Nedíváš se do zrcátek. - Dívám.
Zapomínáš. Co jsme si řekli?
- Zrcátko, silnice, zrcátko. - Zrcátko, silnice, zrcátko.
Fajn. Přesně tak. Brnkačka.
Mimochodem, jde ti to skvěle.
Říkala jsem, že potřebuju jen trochu trénovat.
Bacha, tady zpomal.
- Nejezdi tu přes 60. - Jedu pomalu, tak 10.
- Opatrně. - Tak jo, sleduj.
- Pustím volant. - Ne, to ne!
Nedělej to.
Ruce nech na volantu.
- Co jsme si řekli? 9:15. - 9:15.
Výborně.
Klidně zastav. Převezmu to.
Ale silnice vede dál.
Před námi je křižovatka. Nejsi připravená.
- To probereme příště. Ano? - Tak jo, zastavuju.
Neboj. Budeme trénovat dál.
Dobře.
Nezapomnělas na něco?
- Přeřadit na „P“. - Ano.
- Věděla jsem to. - A co dál?
- Ruční brzda. - Ano.
Tak jo, výborně. To bylo super, dobrá práce.
- Dobře. - Trochu ho provětrám.
- Zastav, Zeynep. - Bacha na ruce.
- Jedu rychle. - Sama řídit nemůžeš, Zeynep!
Sama nemůžeš!
Co to děláš?
Jen vedle mě seděl. Hele. Zvládám to levou zadní.
Ty parchante!
Ty hajzle!
Co se to děje?
Měl jsem tě za kámoše, bráchu. A ty mi uděláš tohle?
Co to dělá?
Myslíš, že mi půjdeš po holce?
Zeynep!
Co to děláš?
- Zastav! - Zpomal!
- Co to děláš, Zeynep? - Co děláš ty?
Ten kámen. Jasně. Proč mě to nenapadlo?
Kde je?
Co to děláš?
Něco mi upadlo, tak to hledám.
Fajn, tak pokračuj.
Ty určitě něco víš, viď?
Pověz mi to.
- Ukaž mi, kde je. - Udělala jsem citronádu. Dáme si.
To jsem přesně potřeboval.
Haló?
Doruku?
Cože?
- Zeynep. - Zeynep.
Zlato, co se stalo?
Jsi zraněná? Máš něco zlomeného?
Ne, mami, v pohodě.
- Máš bolesti, zlato? - Ne, tati.
Doktoři ji prohlédli. Není to nic vážného.
A ty jsi kdo?
- Promluvím si s doktorem, Sevinç. - Ano, jdi.
Co se stalo, zlato? Cos dělala?
Jsi zraněná ještě někde?
Probereme to doma, Zeynep.
Je to moje vina.
Kdybych tu nebyla, možná by se to nestalo.
To mám za to, že si zahrávám s minulostí.
Nemluv nesmysly. Nemůžeš za to. Jsem v pohodě.
Věčně má hlavu v oblacích.
- Snad se brzy uzdravíš. - Zase on.
Tys s nimi nebyl, Kaane?
Byl, teto Sevinç, ale…
Kdyby něco, budu venku.
Omluvte mě.
Kaane.
Co si myslíš, že děláš?
Ty máš ale odvahu sem chodit. Styď se.
Chceš mluvit o ostudě? Kdo si myslíš, že jsi?
- Zbláznil ses? - Jo, zbláznil.
Miluju Zeynep. Udělám pro ni cokoliv.
Skoro jsi ji zabil. Takhle se chováš k někomu, koho miluješ?
Co ty jsi za chlapa?
Víš, jak se chová chlap? Přijels a vše jsi mi zničil!
Měl bys být rád, že jsme nešli na policii.
Buď rád. Ano? Buď rád.
Mohl ses přetrhnout, abys ji získal.
Vypadni odsud, sakra!
Hajzle.
Bůh ji ochránil. Vážně.
Co kdyby se ti něco stalo? Proč to děláš, Zeynep?
Cos dělala v autě s cizím klukem?
- Učila jsem se řídit. - Ty ses úplně zbláznila. Tanju!
A dost. Pořád nám jen lžeš.
- Ale tati, já… - Žádné „ale, tati“! Neodmlouvej!
Prosím, Zeynep. Jdi do svého pokoje.
Slyšelas mě.
Jdi, slečinko.
A nech si ty móresy!
Zeynep. No tak, pojď na snídani.
Ne, nechci.
Nebuď taková. No tak, kvůli mně.
Ten magor mě málem zabil, a stejně je to moje vina.
Už mě nebaví to věčné komandování a že jsem vždy ta špatná.
Kdykoliv zkusím něco svého,
jako by se svět otočil vzhůru nohama.
Copak jsi to neviděla? Máma se ani nezeptala, jak mi je.
Moc dobře ti rozumím. Víc, než si myslíš.
Ale ty jsi statečnější než já. Nikdy to neztrať.
Jsi jako Don Quijote, co bojuje s větrnými mlýny.
Zeynep, řekni něco, prosím!
Pojď sem.
Jdi!
Mami?
Mami.
Promluvíme si?
Nechci mluvit, Zeynep.
A máš zaracha. To toulání ti skončilo.
Mami, nejsem malá.
Už se můžu rozhodovat sama. Musíš to přijmout.
Než mě začneš poučovat, Zeynep, nejdřív si na sebe vydělej.
Teto Sevinç, možná byste ji mohla vyslechnout.
Už jsme slyšeli dost, drahoušku.
Ozvala se ti Céline? Přijdou?
Od té nehody jsme spolu nemluvili.
Neříkej tomu nehoda.
Sinane.
- Pojď! - Co se stalo?
Zeynep je doma. Čeká na tebe. Jdi za ní.
Díky.
Debil.
Já?
Ne, ty jsi nevinný hrdina z devadesátek.
Takže si zatančíme?
Jak se cítíš?
Divně.
Něco takového jsem ještě k nikomu necítila.
- Jako… - Jako by to mohlo trvat věčně.
Jako bych byl s tebou kompletní.
Zeynep, nedokážu se otočit a odejít od tebe.
Ani kdybych se snažil.
- Jedeme? - Jo.
Nic víc jsem nenašel.
- Jsi super. - Jo.
Promiň. Jsem nešika. Máš tu ubrousky?
Ne!
Totiž… nic tam není. Nemusíš se dívat.
- Jen se podívám… - Ne.
- Co tam schováváš? Uhni s tou rukou. - Zeynep.
Co je?
Co je to? Někdo to tam nechal.
To není moje.
Ale bratrance. Dal mi to. Abych mu to pohlídal.
- Bratrance? Tahle hračka? - Myslím to vážně, Zeynep.
Je to bratrance. Zapomněl to tam.
Tak jo, podíváme se, jestli nemá hlad.
Ta je roztomilá.
Tak jo, vrať mi to, Zeynep. No tak.
Počkej, podívám se. Jak se jmenuje?
Zeynep.
Jmenuje se „Zeynep“?
To je jen náhoda.
Fajn, možná to není úplně náhoda.
Co mám dělat? Chci tvé jméno napsat všude.
Vidím tě úplně všude a nedokážu to ovládnout.
Céline.
Tohle byla ta nejšťastnější noc.
Proč brečíš?
Asi to nezvládnu, Céline.
Já na ty zkoušky na konzervatoř nepůjdu.
Prostě ze mě bude právnička, jak chce máma.
To nic. Budeš v pořádku.
Céline, já…
Nedokážu rodiče opustit.
Mám strach. Co mám dělat?
Udělej, co musíš.
Vidělas mou mámu, Céline. Teď už to nikdy nepřijme.
Je po všem.
Zeynep, dochází ti vůbec, jak jsi statečná?
Udělalas životní rozhodnutí. První krok.
A tak dlouho jsi na to byla sama.
Teď už zbývá jen jediné.
Jak říká moje máma: „Dokonči, co jsi začala.“
Já vím, že se bojíš. To je normální.
Jakmile do té třídy vejdeš, ten strach zmizí.
Ale pokud na tu zkoušku nepůjdeš, pokud to nezkusíš,
budeš toho po zbytek života litovat.
Vnitřní hlas se tě bude pořád ptát: „Co kdybych to udělala?“
Tvé pochyby se změní ve výčitky.
Budeš nenávidět svůj život, lidi kolem sebe,
a hlavně sama sebe.
A nakonec budeš nešťastná a zatrpklá.
Teď jdi na tu zkoušku.
Vše ostatní spolu vyřešíme.
Jaké je naše motto? „Dokonči, co jsi začala.“ Jasné?
Dobře. Dokončím to.
- Kde je Sinan? - Čeká dole.
- Prý neodejde, dokud nebudu v pořádku. - To je moc milé. Tak už jdi.
- Měla bych? - Ano. Budeš skvělá, Zeynep. No tak.
Moc mě mrzí, že tě tu nechávám.
O mě se neboj a prostě jdi.
Jsem ráda, že jsi tu.
- Tak já jdu. - Jdi. Hodně štěstí.
Uvidíme se.
Vyhecovala jsem ji a poslala pryč. Snad jsem si tím nezavařila.
Tati, snad ti mámu na konzervatoři nikdo nepřebere.
Vyměnilas olej na smažení, drahá?
Je to ten stejný olivový olej jako vždy. Olej na smažení prý není zdravý.
- Ale bývalo to křupavější. - Prosím tě.
Posaď se, drahoušku.
Zeynep ještě není vzhůru?
Zeynep odešla.
Zase na pláž?
Ne. Do Istanbulu.
- Cože? - Cože?
O čem to mluví?
Zeynep? Do Istanbulu? Jak to myslíš?
- Vše nám řekni. - Kam odjela?
- Má dcera utekla z domova? - Ne.
- Klid, nech ji to vysvětlit. Povídej. - Zeynep utekla?
- Všichni se uklidníme. - Jsem klidná, v pohodě.
Mluv jasně, drahá. Kam Zeynep odjela?
Za dva dny má v Istanbulu zkoušky na konzervatoř.
A to jela sama?
Bude na těch zkouškách úplně sama?
Kdy odjela?
- Dnes ráno. - Zeynep bude právnička.
Co dělá na konzervatoři?
Ne, není sama. Odjela se Sinanem. Uklidněte se, prosím. Vše vám vysvětlím.
Kdo je Sinan? Kdo je to?
Zavolám Onurovi. Jedu na stanici autobusu.
Tak to bylo snadné!
Přijde ti to v pořádku, Céline? Upřímně? Jak to mohla udělat?
Je vážně tak snadné opustit své rodiče a odjet?
Jak může být pro někoho tak mladého snadné opustit jediný domov, který kdy znal?
Chápu, že se bojíte,
ale můžete se projednou do Zeynep vžít?
Co by se tím změnilo, Céline?
Jsme její rodiče. A i když jste obě věděly, že jsme proti,
stejně to udělala.
- Nikdy jste ničeho nelitovala? - Ne! Ne, nikdy, drahá!
„Jednoho jarního rána jsi mi spadla do dlaní, jako ptáče…
- Ach, drahoušku. - „…křehká a hřejivá.
- „Až vyrosteš, roztáhneš křídla…“ - Odkud to znáš?
Kde jsi to našla? To se mi nelíbí!
Teto Sevinç, napsala jste to krásně.
Nesnila jste někdy, že budete básnířkou?
To bylo dávno. Co na tom záleží?
Pokud v ni nevěříte, jak má věřit svým křídlům a letět?
Jak se má dostat tam, kam chce?
Má Zeynep své sny taky zavřít do šuplíku?
Možná se nad tím zamyslete.
Ach, zlatíčko.
Pták usedl na dráty elektrického vedení,
sám.
Auta se řítí kolem, zvuky splývají,
vzpomínky blednou.
Přesto tam zůstává, mlčky.
Zůstat někdy vyžaduje stejnou odvahu jako vzlétnout.
Nespěchej do světa dospělých, zlatíčko. Čas promluví sám za sebe.
Zůstaň v náručí ještě chvíli malá.
Svět počká.
- Zeynep. - Céline.
Jsem tak ráda, žes přišla.
Co zkouška?
Šlo to skvěle. Jsem tak nadšená.
- První kolo jsem asi zvládla. - Ano! Já to věděla!
- Tedy… Nevím to jistě. - Určitě ano.
- Myslíš? - Jasně.
Přinesla jsem ti věci.
I tvůj zápisník s texty.
Díky.
To vlastně byla výmluva, abych se vrátila.
Pořád nevím, jak mám vyřešit mámu.
Udělalas dobře, Zeynep.
A ty to víš. Čeká tě ještě jedna zkouška.
Když to s mámou neurovnáš,
i kdybys v životě ve všem ostatním uspěla,
něco by ti chybělo a necítila by ses úplná.
Jak jsi nás mohla takhle opustit?
Nemohla.
Můžou se matka s dcerou odloučit?
Nemůžou.
Odpustilas mi?
Víš, čím jsem si za poslední dva dny prošla?
Díkybohu, že jsi zpátky.
Proč mi to děláš?
Máš pravdu, mami.
Vím, že ses bála, že by se mi něco mohlo stát, ale…
Prosím, jen stůj při mně, ano?
Slibuju, že tě ničím nezklamu.
Slibuju.
Copak bych tě někdy opustila?
To se nikdy nestane.
Pojď sem.
Ať se rozhodneš jakkoliv, budu tě vždy podporovat.
Všichni tě budeme vždy podporovat.
Nic pro mě není důležitější než tvé štěstí.
Pojďte sem, vy dvě.
Vy malé potížistky.
Céline.
Jsem ráda, žes přijela.
A že jsi tady.
Bez tebe by se nic z toho nestalo.
Ani bez tebe.
No nic, jdu si lehnout. Byl to dlouhý den. Jdeš taky?
Ještě chvíli zůstanu.
- Dobře. Budu čekat. - Tak jo.
Ten kámen.
Díkybohu.
- Díky. - Co je to za zvuk, Céline?
Co to děláš?
- Medituju. - Cože?
To je fuk.
Dobře.
Já věděla, že ho máš.
Když je zase vše, jak má být, můžu se vrátit.
Kámen,
Matilda, pití.
Co tam ještě bylo?
Ta fotka… Měla jsem tu fotku.
Tu starou fotku.
Kam se vrátím?
Sem.
Díkybohu.
Mami, měla bys hned přijet do letního domu.
Já věděla, proč se mi ta holka líbí.
Jsem ráda, že jsi tu.
Mám pocit, jako bychom se už znali.
Selin? Co se stalo, jsi v pořádku?
Proč jsi nepřijela do Istanbulu? Proč jsem musela já sem?
Musely jsme si promluvit tam, kde to vše začalo.
Pojď.
Tak fajn, slečno Selin. Co máte na srdci?
Mami,
už nechci školu ani práci, co jsi mi našla.
Chci si jít za svými sny.
Chci zkusit štěstí na škole,
o které sním, kdykoliv jdu kolem.
Na té jediné škole, kam chci, na umělecké.
A udělám pro to cokoliv.
Jak to myslíš?
Jako ty. Chci to zkusit stejně, jako jsi to tenkrát udělala ty.
- Promiň, cože? - Vím, že tvým snem bylo stát se zpěvačkou.
Ale…
Ale… To jsem ti nikdy neřekla.
Neřekla, ale já na to přišla.
Ty jsou tvoje.
Nemůžu tomu uvěřit.
To léto si pamatuju.
Bylo tak krásné.
Mámin zápisník.
Mami, dostala ses na tu konzervatoř?
Dostala.
A?
No tak, povídej, prosím.
Dostala jsem se tam, ale…
Nedokončila ji.
Bylo to těžké.
Konkurence byla obrovská.
Prosadit se nebylo lehké.
Zároveň jsem musela pracovat.
Najednou toho bylo moc.
Pak se objevila příležitost vrátit se k právu.
Byla to dobrá nabídka.
A pak přišel život.
Narodila ses ty.
Zvládla bys to, kdybych se nenarodila?
Ne! Nemluv nesmysly. Nikdy! S tebou to vůbec nesouvisí.
To já skončila.
Já na to neměla.
Já to vzdala.
Občas jsem se i zlobila na tvou babičku, protože se ukázalo, že měla pravdu.
A na tvého tátu taky.
Ale ve skutečnosti jsem se zlobila jen sama na sebe.
Ale ty…
Ty jsi to nejlepší a nejkrásnější, co se mi v životě povedlo.
A já tě celou dobu obviňovala.
Trápila jsem tě.
Myslela jsem, že mě nechápeš,
ale jsme si vlastně dost podobné.
Chtěly jsme jen slyšet: „Stojím při tobě, zlato.“
Mami, budeš při mně stát?
Věř mi. Nepouštěj mou ruku.
Stojím při tobě pořád, jasné? Ať se děje cokoliv.
I když tě to třeba jednou unaví nebo se budeš chtít vrátit.
Uvidíš. Budeš na mě pyšná.
To už jsem, ty moje bláznivko.
Nikdy jsi mi to neřekla.
Můžeme požádat Zeynep Arsoyovou, aby přišla na pódium?
- Cože? - No tak!
Ani náhodou! Nebuď směšná. Už je to tak dávno.
Udělej to pro mě. Tentokrát zazpívej pro nás.
No tak.
Ty potvůrko!
Každý den něco končí
To, co končí, bolí méně a méně
Dostaví se takové tiché smíření
I ty největší lásky zanechají běžné stopy
Nevšímej si toho, mé srdce bláznivé
Nech je jít A prostě si zpívej. Nech to být
Nevšímej si toho, mé srdce bláznivé
Nech je jít a prostě si zpívej
Nevšímej si toho, mé srdce bláznivé
Nech je jít a prostě si zpívej
Tvůj hlas mi tolik chyběl.
A na tom pódiu vypadáš skvěle.
Už nikdy si tvůj hlas nechci odpírat.
Moc tě miluju.
Já tebe taky.
Pan Sinan zase předvedl to svoje.
PŘEHRÁT SRPEN 1996
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová
Kreativní dohled Lucie Musílková