Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Encara no has marxat. - No, i tu tampoc.
Selin.
Vols dir que et queda bé aquest conjunt?
- Si m'hi quedés seria una decepció. - Ah, sí?
Espera't.
Espera't un moment.
- Vine. - Me n'he d'anar.
Té, posa't això.
- No tornis tard. - Me'n vaig. Adeu.
Adeu.
Què? Esteu a punt?
Fem un brífing ràpid.
Com tenim la col·lecció de llenceria?
Comencem amb les presentacions als clients?
Sí, però espero veure més creativitat, aquest cop.
Entesos?
La demanen al telèfon.
- Qui és? Tan urgent és? - El Sr. Yusuf.
Sr. Yusuf?
Com? No l'han rebut?
Sí, esclar. Entesos.
Ara mateix l'hi envio.
Entesos.
Selin, no van rebre la presentació.
L'hi vaig enviar a vostè dijous.
A mi? Per què no la vas enviar al client?
- Esperava el seu vistiplau. - Ho he de confirmar tot?
Aquí no es fa res si jo no ho aprovo?
Tant per tant, ja ho puc fer tot jo sola.
Saps quanta gent mataria per fer la teva feina?
- He fet el que em va dir. - No, no has fet el que vaig dir.
Què hi fem, aquí? Perdre el temps?
Afluixi una mica. Que aquí tampoc hi som per salvar el món.
Fem anuncis de mitges, no és una qüestió
de vida o mort.
Truqueu a seguretat.
No cal, ja me'n vaig.
No em quedaré per robar-li material barat d'oficina.
Molt bé.
FESTA TORNEM ALS 90 DISSABTE A LES 22.00 h
Ja tornes a desconnectar? Va, aixeca't, que ja n'estic tipa.
- Asya, l'he cagat. - No diguis ximpleries.
Li has plantat cara a la Reina Malvada.
Has trencat el cercle viciós, senyal que ve un gran canvi.
No hi tornem amb els planetes i les estrelles.
No sé què m'ha agafat, m'hauries d'haver sentit.
La bruixa s'ho mereixia.
No li va fer el mateix a algú altre el mes passat?
La Reina Malvada de veritat la tinc a casa.
Quan ho sàpiga, em matarà.
Digue-li el mateix que m'has dit a mi. És la teva mare.
M'ho diràs tu, com és la meva mare?
És una controladora obsessiva. Ella em va fer agafar la feina.
Em va triar l'escola, la carrera…
Però té part de raó.
"Triomfa com la teva mare, persegueix els teus somnis." Oi?
Sempre he sigut una càrrega per ella.
- Veig que t'has endut la planta. - No li diguis planta, té nom.
Perdona, Matilda.
Pobra Sevinç, que en pau descansi.
Si fos aquí, m'abraçaria sense dir res.
I després em renyaria: "Què li has fet a la pobra planta?"
"Així cuides la meva memòria?"
Sé on ets. Quan tornaràs a casa?
Com pot ser que ho sàpiga?
Em tracta com si fos una nena petita. Em rastreja el mòbil.
I què faràs?
ELIMINA L'APLICACIÓ
VOLS ELIMINAR L'APLICACIÓ?
Això.
MAMA
Mira quina hora és i no ha tornat.
- I me'n dones les culpes a mi. - I ara! Jo no et dono les culpes de res.
Només vull que hi confiïs una més. Ja no és una nena.
Doncs que es comporti com si ho fos.
- On eres, reina? - Ja soc aquí.
Que som un hotel?
Surts tota la nit i només vens a menjar i a dormir.
Quina vida, eh?
He quedat amb l'Asya.
El món s'ensorra i tu "quedes amb l'Asya"?
M'han trucat de la teva feina.
Quin numeret, eh? Els hi has dit de tot
i te n'has anat.
Ni que sigui per una vegada, no em preguntes per què me n'he anat?
Per què se'n deu haver anat? Si sempre fa igual!
Fem mans i mànigues per trobar-li una feina abans que es graduï,
perquè guanyi experiència, perquè tingui un bon currículum.
I què fa, ella? Una rebequeria i plega.
Per què? Perquè no és la feina dels seus somnis.
En canvi, a nosaltres ens encanta el que fem.
De bòlit amb un judici rere l'altre, resolent els problemes dels altres.
I com que tu ets infeliç, jo també ho he de ser?
Què vols que faci?
Si no tens un objectiu o un rumb clar a la vida és culpa meva?
Tot gira al teu voltant, tot s'ha de fer com tu vols.
Reina, és la teva vida i el teu futur.
El que sembris avui ho recolliràs demà.
Sí, és la meva vida, però ara ja no sé ni què vull.
No sé què he de fer, perquè ho has triat tot tu per mi!
I no només els estudis. No he pogut ni triar el color de l'habitació.
Prou.
Vols que tots visquem com tu diguis, oi?
- Doncs mira com estem. - Prou. A la teva habitació.
- No vas marxar per això, tu? - He dit que prou!
No ens donis les culpes de tot.
Per una vegada, sigues responsable.
Acaba alguna cosa que comencis.
Sorprèn-me.
He venut la casa d'estiueig.
Què?
Era de l'àvia. Com que l'has venut?
No hi tens records? Sempre dius que hi vas passar la joventut.
No hi vas conèixer el pare, allà?
Fa temps que no hi anem.
Es feia vella.
Els compradors hi van demà passat.
I ara que t'has quedat sense feina, m'ajudaràs.
Ves-hi demà i buida-la.
No m'ho puc creure.
L'hi has dit perquè estàs empipada o te l'has venut de veritat?
Me l'he venut.
Sense consultar-m'ho? No hi tinc res a dir?
No hi ets mai.
No és just. Ara hi soc, no?
Gràcies per l'esforç, però no calia.
Hi ha coses que no canvien mai.
I n'hi ha que han canviat molt.
Com tu.
On és la Zeynep de sempre?
També la recordo.
Els somnis que tenia, l'alegria, la llibertat.
Què se n'ha fet?
Vaig renunciar a tot.
I tu també em vas abandonar.
Igual que jo a tu.
Jo sempre hi he sigut.
En fi, me'n vaig.
A l'hotel?
De moment val més així.
Bona nit.
- Què fas, àvia? - La nineta de l'àvia, ets tu!
Mira, plançons, que són petits com tu.
Els plantaré aquí.
Creixeran i arrelaran fort.
Ai, la nineta de l'àvia!
Reina meva, angelet de l'àvia!
Que no tinc objectius, que això, que allò. No m'estranya que sigui així.
És culpa teva. No m'escoltes mai.
Esclar, perquè tu ho saps tot.
LA CASA D'ESTIUEIG
Saps quanta gent mataria per fer la teva feina?
No ens donis les culpes de tot.
Per una vegada, sigues responsable.
Acaba alguna cosa que comencis.
Però té part de raó.
"Triomfa com la teva mare, persegueix els teus somnis."
"Estimada amiga per carta Zeynep."
Amb tot el meu afecte.
Céline.
Que curiós!
Àvia, eres molt guapa.
AGOST DEL 96
Soc al teu camí, m'hi pots trobar.
No preguntis com estic. S'acabarà? No tinguis por.
- És l'únic amo del meu cor. - Sí, sí, sí.
Ara tornaràs a mi. No tenies un altre truc?
És massa dolç.
Sona, però no puc contestar. No funciona, faci el que faci.
Anima't una mica.
Tinc el cor glaçat, em fa perdre el cap. No m'interessa, no.
Salut.
Miri com miri aquest amor, em falla pertot.
No tinc res de res. No hi ha solució.
No hi ha escapatòria, no funciona. El cor no es quedarà al seu lloc.
Has tornat al principi? No cauré al teu parany.
Vull que siguis el Clyde de la meva Bonnie i que fugim ben lluny.
Caram, Srta. Zeynep.
A mi no m'has somrigut mai així.
Ni m'has deixat somriure mai.
M'hauria agradat veure't de jove.
"9 d'agost del 1996."
Ostres.
La prehistòria.
PER 250 CUPONS
UN DISSENY EXTRAORDINARI
És una gran oferta. Comenci a col·leccionar cupons
i podrà aconseguir un equip de música.
Què és això?
El temps vola.
Les presses, la feina…
Dissenyat per acostar-nos a les persones que més estimem.
Zeynep!
Perdona, és que m'he espantat.
Àvia?
Que ets la nova de baix? Et fa falta res?
Escolta…
Escolta.
Gelats!
És un somni? Qui és aquesta gent?
Què passa? Que rodeu una pel·li?
No, anem a la platja.
…l'enyorança s'agenolla davant meu…
Què passa?
9 d'agost del 1996?
9 D'AGOST DEL 1996
Perdona.
Que busques algú?
Mare?
Sí, la mare s'ha espantat quan t'ha vist.
Qui ets?
La Selin.
La Céline?
Céline! No m'ho puc creure! Has vingut!
No deies que no podies?
Mare!
A veure, que et miro.
Ostres.
Has canviat molt.
Esclar que l'última foto me la vas enviar fa un any.
Mare, saps aquella amiga meva de París amb qui m'escrivia, la Céline?
Ha vingut per sorpresa.
La mare i el pare.
Benvinguda, Céline. Soc la Sevinç, la mare de la Zeynep.
La mare.
Benvinguda, maca. Jo em dic Tanju.
- Ai, mare meva! - Céline!
Sort que era un malson.
Potser ha sigut una baixada de tensió.
Ha fet un viatge molt llarg, potser l'ha afectat la calor.
Sí, això és la calor.
Maca.
Té, beu una mica d'aigua.
Mare, què dius?
La seva mare és turca, sap turc.
Però tu digue-li en francès, Zeynep.
- Gràcies. - Si parla turc!
Parla turc, Tanju.
Estàs bé? On tens la maleta?
L'has perdut?
I com és que ha vingut fins aquí sola?
No ens devia voler molestar.
No pateixis, eh?
Ja ens en cuidem nosaltres, de la maleta i de tot.
Ja me'n cuido jo.
- La trobaré. - En Tanju se'n cuidarà.
Tu i jo anirem a la platja i et passarà el cansament.
Hi ha la meva colla, ens ho passarem bé.
Zeynep, no l'atabalis, que es tornarà a desmaiar.
És que em fa molta il·lusió.
Que mengi una mica. Va, a taula, jo ara vinc.
- Sí, va, esmorzem. - Ha de menjar alguna cosa.
Va, ja hi anirem després d'esmorzar, a la platja.
Esmorzem ràpid i marxem.
Unes pastes calentones acabades de fer. A la Zeynep li encanten. I a tu?
Sí, molt.
Au, té.
Vigila que cremen.
Quina bona olor!
No has dut roba, però tranquil·la, la meva t'anirà bé.
A veure? Sí, fas una 38.
Céline, els teus pares ja saben que has arribat? Deuen patir.
El telèfon, Tanju. Que els hi truqui.
Sí.
Potser així es quedaran més tranquils. Ara el porto.
"Potser"?
Si la Zeynep viatgés tan lluny, oi que ens trucaria?
A vegades diu unes coses…
Els hi dius que has arribat bé perquè no pateixin.
- Compte, no et cremis. - Au.
Té, maca.
- Vinga. - Agafa.
No calia, ja tinc el meu.
Un moment. I el meu telèfon?
El teu telèfon?
No, volia dir que no me'n recordava del número.
Truca, va, sense pressa.
Va, així estarem tots tranquils.
Digue'ls-hi que has arribat.
Tanju, parla-hi tu perquè es quedin més tranquils.
I què els hi he de dir, jo? Ja hi parlarà ella.
Vine.
- Kamil, vine. - Ai, m'he deixat la cullera pels ous.
Té. No t'ho miris, menja-t'ho.
Tot bé?
Sí, el pare diu que ell s'encarrega de tot i us envien records.
Teniu.
Igualment, doncs.
Ja està, així estan tranquils.
Apa, mengeu.
- Vinga. - Vens de molt lluny.
La melmelada la faig jo. N'hi ha de maduixa, d'albercoc…
Va, que et posaré uns ous, també.
Té, maca.
Menja'n, que els he fet jo. I bon profit.
La meva habitació.
A veure què et pots posar.
És una broma.
A veure. Per sort, fem la mateixa talla.
M'encanta aquest penjoll.
Me'l va regalar la mare.
És preciós.
Aquest et quedarà molt bé, emprova-te'l.
Què és això que portes?
Són molt amples. Jo me'ls poso per dormir, aquests.
Però jo què sé.
Allà deveu viure al segle XXI.
És la capital mundial de la moda.
I aquest? T'agrada?
Emprova-te'l, també.
Què passa?
- Per què em mires així? - Se't veu tan alegre.
- I això és dolent? - No, al contrari.
Doncs em canvio. Em poso aquest outfit?
Outfit?
Va, et deixo aquests.
A l'armari n'hi ha més, pots agafar el que vulguis.
T'espero a fora. Avisa'm quan estiguis.
Ostres, tu. Però què passa?
M'he tornat boja?
Estic en coma?
M'he begut allò i m'he intoxicat.
O he begut massa, he caigut i m'he donat un cop al cap.
Soc als llimbs?
Uns llimbs ambientats als 90? No té ni cap ni peus.
Com és que tot sembla tan real?
No facis soroll.
Que sortiu?
- Sí, fins ara. - No us estigueu gaire al sol.
- Que ha fet un viatge molt llarg. - Sí, tranquil·la.
Vigileu on aneu.
I no torneu tard. En Kaan també ve?
De mi no te'n fies, però d'un noi qualsevol sí?
Però què dius?
En Kaan el coneixem des de petit, i coneixem la família.
I allò de les pràctiques, ja ho tens present?
Ja ho faré, encara tenim temps. No pateixis.
Sí, esclar, encara tenim temps.
Tu deixa-ho per última hora i ja veuràs què passa.
Ai, mare.
Oi, Kamil?
Oi, maco?
Per fi som lliures.
Tu ho has vist? Sempre m'ho qüestiona tot.
Aquí és on quedem amb els amics, ja t'ho he dit.
Ah, són aquí.
Et menjaria sencera.
Ai mama i papa, quin entremaliat, quina corcó.
És el preu d'un cor.
, quin mama i papa, quin entremaliat, quin corcó.
És el preu d'un cor.
Serà el nostre destí, Déu ho vol així i beneeix la teva altura i figura
per les dificultats que enfrontaràs.
Per la coqueteria, les paraules, la música… Sí!
Què esperes? Vine, que fan una cursa!
Vinga, Kaan!
Va, home!
Això són els 90…
Kaan, Kaan!
- Beus cervesa? - Per què t'estranya tant?
No l'hi diguis a la mare, que em mataria. Beu-ne, refresca.
Beu, beu, beu, beu!
Ha fet trampa.
- Com estàs, guapa? - Kaan, que em mulles.
Us presento la Céline, la noia que ens escrivim.
No patiu, la seva mare és turca i el parla perfectament.
Céline, la meva colla: l'Ezgi, en Doruk, la Mine i en Kaan.
- Benvinguda. Hola. - Hola.
És la Céline? Vas dir que no podria venir.
Perquè m'ho pensava. Per què no m'ho vas dir, que venies?
És que…
Benvinguda al nostre país, Céline.
Soc en Doruk.
- Mira'l ell. - M'ha somrigut.
Tranquil, Doruk.
No hi participes mai, en aquestes curses. Què t'ha agafat?
El premi és un equip de música i no se n'ha pogut estar.
Sí, però s'ha quedat sense
i ara li tocarà rentar-me el cotxe.
- Oi que sí, nano? - L'hi hauràs de rentar.
No te n'has cansat de competir contra en Kaan?
Ha fet trampa.
Sí, tots ho hem vist.
Sí, esclar.
Què fem aquí encantats? No hem vingut a banyar-nos?
Sí, aquí ens banyem així.
Treu-te la tovallola, dona.
Estic bé així, mama.
Perdona. Ja et tracto com la teva mare, oi?
Qui és aquest tal Kaan? Què hi fa, aquí?
Que qui és en Kaan?
T'he escrit pàgines i pàgines sobre ell, no te'n recordes?
Però tampoc n'hi ha per tant.
És el que et deia, un amic de tota la vida de la casa d'estiueig.
No me'n recordava.
Em va molt al darrere.
- Doncs no em sembla bé. - Per què?
El trobo enganxifós.
Em fas gràcia.
Hi sou tots, avui?
No te n'agradava un altre? Em sona que m'ho vas escriure.
No, no hi ha ningú més.
Va, canviem de tema.
- Tu surts amb algú? - Qui, jo?
No, i ara!
- Potser coneixes algú aquest. - No, gràcies.
La meitat d'aquests tenen l'edat del meu pare.
Com?
Vull dir que al meu pare no li agrada que vagi amb nois.
És molt estricte.
Com la meva mare.
Perquè això que has vist abans no és res.
He de viure sota les seves normes tot el dia.
La teva com és?
La mare?
No és gens com tu.
No és gens com la teva, vull dir.
No em diu res, però no saps com, ho controla tot.
Et penses que fas el que vols, però en realitat fas el que vol ella.
Les nostres mares s'entendrien.
I tant.
Unides pel destí.
- Anem nedant fins a les boies? - Un altre cop?
I què vols fer, si no?
Va.
- Molt bé. Ves tirant, que ara vinc. - T'espero.
Molt bé.
Però què em passa?
La Céline és una mica estranya, no?
- Que estàs gelosa, Mine? - De què?
Només dic que la trobo estranya. No ho sé, ja ho veurem.
És el seu encant.
Doruk!
La meva mare.
Però què dic?
I com tornaré?
Encara no t'has adaptat?
No és això. Són altres coses.
Si en vols parlar…
Tant si en parlo com si no, el problema és el mateix.
Doncs parla'n. No t'ho quedis a dins. Compartim la càrrega.
Va, que et convido a prendre alguna cosa.
Vinga.
- Que em tires la canya? - La canya? Què vols dir?
- Ets diferent. - Com que soc diferent?
No ets com tothom. És com si fossis d'una altra època.
- Et puc fer una pregunta? - Digues.
A la colla no teniu un amic que es diu Sinan?
No.
Sinan?
Ei!
Què hi feu, aquí?
- Va, Céline. - Ja vinc.
- Per què te l'emportes? - Un moment, escolteu.
Ja que ha vingut la Céline, per què no fem una festa?
- Sí, estaria bé. - No cal.
Per celebrar que has vingut.
Vinga, quedem avui a casa meva.
- Fins després. - Fins després.
Perdona, he demanat una cola.
- Tanju, d'on ha sortit aquesta planta? - Doncs no en tinc ni idea.
Aquest mes ja ho he pagat tot, per sort.
Hi has inclòs la matrícula de la Zeynep, oi?
Esclar que sí, mira.
Feina feta.
Ja veuràs que acabarà els estudis aviat.
Oi, Zeynep? Com ha anat, noies?
Canvieu-vos i ajudeu-me a parar taula. Teniu gana?
Mare.
L'Ezgi fa una festa a casa seva aquest vespre.
Hi podem anar?
Esclar.
No, no pot ser.
Aquestes coses les decideix la teva mare.
A mi no m'hi fiqueu.
No, reina.
Per què? Tornarem d'hora.
No. T'hi passes tot el dia, amb la colla.
Passa un dia amb la família, per variar.
Però és una festa per celebrar que ha vingut la Céline.
- Com l'han de fer sense ella? - He dit que no.
Et deixem fer el que vols perquè és estiu,
però cada nit no pot ser.
Hi haurà en Kaan, que tu te'n fies. Per què no ens deixes?
No és això, Zeynep.
Doncs què?
He dit que no i és que no, i no se'n parli més.
Molt bé, doncs no hi anem.
Queda't un dia a casa, per variar.
Són fulles de cep farcides?
- Sí, t'agraden? - Molt.
Com les trobava a faltar.
Són com les de la meva àvia.
Ho veus? Ja ho sabia, que aquesta noia em cauria bé.
Menja'n tantes com vulguis. N'he fet de sobres.
Deixeu-vos estar de festes. Veus que bé que estem, junts?
Sevinç, Tanju, podríeu fer una excepció aquest cop per mi?
Allà on visc no les fem, aquestes coses.
No són tan oberts com la gent d'aquí.
Sisplau.
Molt bé, però només aquest cop. I no torneu tard.
No.
I res d'alcohol. Ho dic de debò.
No bec.
Moltes gràcies.
- Céline, dutxa't tu primera. - Fes, jo faré un mos.
Molt bé.
He preguntat si algú havia trobat una maleta,
però es veu que ningú en sap res.
- Tranquil·la. - Beu una mica d'aigua.
- Té, beu una mica. - Així, a poc a poc.
Tanju, no la facis parlar mentre menja.
Ho sento, maca.
Estàs bé?
Tu no pateixis.
Ja ho preguntaré a més gent.
Segur que apareix, tu deixa'm fer a mi.
No ho deixaré córrer.
A en Tanju li encanta xerrar.
- Gràcies. - De res.
Has vingut per estar-te asseguts? Va, anem a la piscina.
Ara no, ves-hi tu.
Molt bé.
- Algú trobaré que es vulgui banyar amb mi. - Idiota.
Ja soc aquí.
Francament, no li veig la gràcia, a la Zeynep.
En Kaan li va al darrere des de petits, no ho entenc.
A ell li convé una dona apassionada, no una nena petita.
I ets tu, aquesta dona, Mine?
Kaan!
Em moro de gana, quan soparem?
Encara falta una mica.
Si vols, fem una capbussada.
No, ara no. Potser havent sopat.
Céline, te la dedico.
Acompanya'm a destins desconeguts…
Ja m'ha tornat a passar.
Doruk, si fessis una cosa bé una vegada no ens ho creuríem.
Zeynep.
- Va, aixeca't. - Sí, Zeynep!
Zeynep! Zeynep!
Zeynep! Va, dona.
Molt bé.
Què passa?
La Zeynep té una veu increïble, es volia dedicar a cantar.
Però la seva mare no l'hi va permetre i se les van tenir.
Ah, sí? Però si no canta mai!
Cada dia s'acaba alguna cosa.
El que s'acaba cada cop fa menys mal.
S'accepta amb indiferència.
Fins i tot els amors més apassionats deixen rastres banals.
No passa res, amor meu.
Deixa que se'n vagin. Canta cançons per tu, oblida-ho.
No passa res, amor meu.
Deixa que se'n vagin. Canta cançons per tu.
No passa res, amor meu.
Deixa que se'n vagin. Canta cançons per tu.
- Molt bé, Zeynep! - Molt bé!
Ei, col·lega.
Benvingut.
Pare?
- Quina sorpresa! - Al final he vingut.
Que bé!
- Benvingut, Sinan. - Com estàs?
- Bé, i tu? - Content d'haver vingut.
Gent, us presento en Sinan, un amic de la universitat.
Hola a tothom.
- La Mine i la Céline. - Hola.
- En Doruk.
I la Zeynep, esclar.
Benvingut.
Gràcies.
Què, com ha anat per França?
Molt bé, m'ha encantat.
Aquest estiu no para de venir gent de França.
Ah, sí? Qui més?
La Céline, l'amiga de la Zeynep, la que s'escriuen.
Molt de gust.
- Parla turc. - Haver-m'ho dit abans.
I què hi feies, a França?
M'estic rumiant de fer-hi un màster.
No el faràs.
Perdona?
No tens beguda.
Què us sembla si deixem de parlar tant dels francesos
i brindem d'una vegada?
- Sí! - Va!
- Au, va. - Benvingut.
Benvingut.
Zeynep, has estudiat al conservatori?
Ja m'agradaria. Estudio Dret.
Tens una veu increïble.
Per això t'ho deia.
La nostra futura advocada té una veu preciosa.
Però només quan està amb mi, oi?
Doncs és una llàstima que una veu així es perdi.
Pel públic en general. És una llàstima que la gent s'ho perdi.
- Ballem? - Sí, va.
T'has canviat el cotxe?
No, és el del meu pare.
Què? L'hem d'anar a provar.
S'ha acabat el curs, jo passo.
No vull problemes, és del meu pare.
Que fèieu curses?
Més o menys. En podríem dir activitats extraescolars.
Jo no tinc ni el carnet.
Com? De debò?
Doncs en podries aprendre aquí.
Sí, que te n'ensenyi en Sinan.
No ho sé. Què et semblaria?
I tant. Per què no?
Jo de tu no me la jugaria.
Va, Kaan, ballem una mica.
D'acord.
- Per cert… - Tu…
Tu primer.
- És difícil? - El què?
Conduir.
No, gens.
Segur que n'aprendràs de seguida.
Hi ha l'accelerador, el fre…
Seria més fàcil ensenyar-t'ho al cotxe.
- Sí. - Esclar.
- Esteu a punt? - Jo diria que sí.
Què és, un ball?
- Comencem? - Què faran?
Va, Zeynep!
- Tu també, Sinan. - Jo ara us miro i prou.
- Va, vine. - No, veritat.
Tu també, va.
Som-hi!
Ja té el seu dot. A què espera?
S'espera al racó, però vol tornar.
Mira'm, preciosa. Pregunta'm com em dic.
Per l'amor de Déu, encén aquest foc.
Està avorrida, vol anar a fer un tomb.
És llesta, vol viatjar.
Mira'm, preciosa. Pregunta'm com em dic.
Per l'amor de Déu, encén aquest foc.
Aquesta noia m'hauria de veure teixir un jersei.
Només m'hauria d'estimar a mi.
Aquesta noia m'hauria de veure teixir un jersei.
Hauria de ser feliç.
Marxem!
- On aneu? - És molt d'hora.
Si no marxem, vindrà la meva mare i us les carregareu.
- Bona nit. - Bona nit.
Dubto que arribés a aquest punt.
Ja ho va fer una vegada.
En un no res es transforma en la Reina Malvada.
No seria el primer cop.
Ja t'he dit que és implacable.
M'he deixat les claus.
- Espera'm, ara vinc. - D'acord.
Mira…
- Són… - Les claus…
Te les has deixat.
- Gràcies per portar-les. - Només faltaria.
Soc testimoni de la història d'amor dels meus pares.
M'ha agradat coneixe't.
A mi també, Zeynep.
- Bona nit. - Bona nit.
- Hem de quedar per les pràctiques. - I tant.
I si ho espatllo?
- Adeu. - Fins aviat.
Au, va.
Amb compte.
Quin dia!
Digue-m'ho a mi.
- Bona nit. - Bona nit.
Pensa, Selin, pensa.
Què va passar aquell dia?
Has de tornar allà on va començar tot.
La Matilda.
Què més hi havia?
La foto.
Ostres, he viatjat en el temps de veritat. He anat al passat, com en una pel·li.
He de vigilar què faig. I si m'elimino sense voler?
Què és aquest quadern?
"Un matí de primavera em vas caure a les mans
com un ocellet, fràgil i càlid.
A mesura que creixis, desplegaràs les ales
i el cel serà tot teu, infinit i il·limitat.
Per a la meva filla."
És de l'àvia.
Tens cops amagats, Sevinç.
Esclar! Ha de ser això!
En vaig beure i em vaig intoxicar.
És l'única explicació. Ha de ser un somni.
- Céline? - Àvia.
Vull dir Sevinç. M'has espantat.
Vols dir que l'hauries d'agafar, aquesta ampolla?
T'ho deixen fer, els teus pares?
No podia dormir. L'he agafat per curiositat.
No bec mai.
Vine, que faré una infusió de til·la i ens la prendrem juntes.
Vine, va.
M'he enfadat amb la Zeynep davant teu, però què vols que hi faci?
Com que en Kaan és de confiança, se n'ha aprofitat.
No sé si te n'hauries de fiar tant, doncs.
No et sembla de fiar, aquell noi?
No, no vull dir això.
Vull dir que hauries de confiar més en la teva filla.
No la coneixes prou.
Si no li hagués posat límits,
ja s'hauria esgarriat. Déu no ho vulgui.
He d'anar a dormir, ara.
- Bona nit. - Bona nit.
Céline.
Desperta't.
- Amunt, que marxem. - Cinc minuts més.
Vinga, amunt.
Som-hi, va.
Que t'esperem!
Aixeca't, va!
Hem d'anar tirant.
- Adeu. - On anem?
Jo surto. Pots venir, si vols.
Hola.
Estàs guapíssima.
Que bo!
- T'agrada? - Sí.
Ja falta poc, és aquí.
Com el vas trobar, aquest lloc? Sembla un altre món.
Quan necessito una mica de pau, vinc aquí.
I escolto els sons.
És com una melodia.
Prova-ho.
Ho sents?
Va estar bé, que vingués en Sinan, oi?
Sí.
Vam animar molt la festa.
I què et va semblar, ell? És força guapo.
I se'l veu bon noi.
- O sigui que tu… - No, no. És el meu…
Vull dir que ara no estic d'humor per això.
- Ni parlar-ne. - Entesos.
Tens una veu preciosa.
- Em va encantar. - Gràcies.
Així, la teva mare no et va deixar anar al conservatori?
M'ho va dir en Doruk.
I no hi vas insistir?
Céline, et diré una cosa, però que quedi entre nosaltres.
Si no, em mataran. M'ho promets?
Esclar.
Fa temps que em preparo per l'examen d'accés al conservatori.
He fet classes particulars d'amagat.
I…
he fet una composició.
És fantàstic. Me n'alegro molt per tu.
Estic tan emocionada.
Creus que et dirà que sí, la teva mare?
Si m'accepten, potser estarà orgullosa de mi.
I s'estovarà una mica.
Creus que és possible?
Esclar. Per què no?
M'ha anat molt bé poder-t'ho dir.
Que bé que hagis vingut!
Vols que anem amb els altres?
No sé què passarà en el futur, però sigues sempre així.
No canviïs mai.
- Així, com? - Tal com ets.
Sigues tu mateixa. M'ho promets?
D'acord. T'ho prometo.
- On éreu? - En un altre univers.
Ja.
Anem a banyar-nos?
Quan m'acabi la cervesa.
Au, va.
- No. - Molt bé.
- Vens? - Sí.
- Com està l'aigua? - Calenta.
És el meu pare.
Avui ha vingut en Picasso.
- No te'n riguis. - Dibuixes molt bé.
- Vols dir? - Sí.
Només faig gargots.
- Fem-nos una selfie. - Què és una selfie?
Que ens fem una foto.
No em puc escapar de tu, oi?
Me'n vaig?
Et pots quedar.
Vols jugar a un joc?
- Quin? - Te l'explico.
Ens fem preguntes l'un a l'altre.
Si no volem respondre, ens hem de submergir i treure una pedra del fons.
Com el veritat o penyora.
No ben bé, és més aviat veritat o immersió.
Molt bé. M'hi apunto.
- Comença tu. - Entesos.
Quin és el teu somni?
- Ja està. - Molt bé.
- Sí. - Va, ara jo.
En Kaan és el teu millor amic?
És de tota la vida, però no el meu millor amic.
És que no us assembleu gaire.
Ah, no? Tu i ell tampoc.
A veure…
Què et fa por?
Fer-me gran i haver perdut l'oportunitat de ser feliç.
No et passarà.
Molt bé.
Ara em toca a mi.
Digue'm la veritat.
Hi ha algú que t'agradi?
Aquesta és massa difícil. Cap dins.
M'he submergit per portar-te això.
I ara et contestaré la pregunta.
Me'n vaig a nedar.
L'aigua està molt freda.
Heu anat lluny, la Zeynep i tu.
Sí, hem nedat un bon tros.
- Què? Per què rius? - Va, que se't veu el llautó.
No pares de mirar-la. Jo també ho faria, és molt atractiva.
Però què dius?
Em fa l'efecte que et conec d'algun lloc.
La teva mirada em sona molt.
És curiós.
- Kaan, vols una cervesa? - No, ja en tinc.
- Intentes lligar amb algú? - Què?
Vas molt arreglat.
Se't veu a venir.
Com que lligar? Què dius?
En portes alguna de cap.
Tu sí que en portes alguna de cap.
Tot bé amb el teu pare?
Sí, no cal que pateixis.
Molt bé.
Céline.
- L'he feta bona. - Què has fet?
M'he…
M'he enamorat d'en Sinan.
- No sé com ha sigut. - Ja era hora!
- Céline! - Céline què?
En Kaan és la masculinitat tòxica en persona. Fatxenda, prepotent.
- Què vols dir? - És provocador i arrogant.
No t'hi hauries de relacionar.
I no forma part del teu destí, creu-me.
Com ho saps?
Ho sé i ja està.
Céline, el que sento per ell és molt fort.
No m'havia passat mai.
Mira, m'ha regalat això.
És tan maco.
- On vas? - A la platja. Tu dorm, fins després.
Aviat tinc l'examen i he d'estudiar.
Perdona.
He vingut a banyar-me, però he sentit la teva veu i…
Tranquil.
- Puc? - Esclar.
T'has llevat aviat.
Sí.
M'agrada venir aquí a aquesta hora.
I sempre vens tan aviat?
- I tu què hi fas, tan d'hora? - És que també m'agrada.
M'agrada venir a aquesta hora.
- A nedar. - Esclar.
- Vols que ens banyem? - Vinga, sí.
- No tinc banyador. - Ah, no?
És igual.
Dona'm.
A veure si ho entenc.
Se n'ha anat a la platja sola?
No, l'hi he dit jo, que hi anés sola. Avui m'he volgut quedar.
Així em pots ensenyar coses.
Doncs va, ajuda'm a enrotllar això.
Té, enfarina't les mans perquè no se t'hi enganxi.
La massa ha pujat molt bé.
Que bé que ho fas! Hi tens molta traça.
Et puc fer una abraçada?
Esclar, reina.
Em pots abraçar tant com vulguis.
Que maca que ets!
Sou com criatures.
Va, que no se'ns assequi la massa.
La Zeynep ens va cantar, l'altre dia. Té una veu increïble. Va ser meravellós.
Sí, té una veu preciosa, la meva Zeynep.
No l'hi prohibeixo pas, que canti.
Pot cantar com una afició davant dels amics i la família.
I si vol més música, que escolti cassets.
Sort que ja li ha passat la dèria i s'ha centrat en els estudis.
Molta gent es mor sense haver seguit mai la seva veritable passió.
N'hi ha que no saben ni què volen.
La passió? Per què serveix? T'omple la nevera?
Primer t'has de guanyar el pa.
¿T'estimes més que sigui advocada i infeliç
que no que sigui cantant i feliç?
Jo el que dic és que primer s'ha d'assegurar el futur.
La felicitat ja vindrà després.
Va, Ezgi, no comencis.
- Ja m'has espatllat el dia. - Què passa?
- Res. On eres? - Ara soc aquí.
Per la cara que fas, suposo que ja ho saps.
- El què? - Això de la Zeynep i en Sinan.
Els han vist anat junts en cotxe.
Quin cotxe?
No ho sé, però hi anaven ells dos sols.
Ells dos sols?
- Molt bé, tranquil·la. - Ja ho estic.
- Però posa les mans al volant. - D'acord.
- No mires els retrovisors. - Que sí.
No hi penses. Què hem dit?
- Retrovisor, carretera, retrovisor. - Retrovisor, carretera, retrovisor.
Exacte, així. A poc a poc.
Ho fas la mar de bé, eh?
Ja t'ho he dit, només he de practicar una mica.
Frena, frena, frena.
- Aquí no es pot passar de 60. - Vaig molt lenta, vaig a 10.
- Ves amb compte. - Ara veuràs, mira.
- Deixo anar el volant. - No, què fas?
No el deixis.
Les mans al volant, vinga.
- Què hem dit? A un quart de deu. - Un quart de deu.
Molt bé.
Si vols, aparca aquí i l'agafo jo.
Però la carretera continua.
És que ara ve una cruïlla i no ho hem practicat.
- Un altre dia. - Molt bé, ja em paro.
No pateixis, farem moltes més pràctiques.
Molt bé.
No et descuides res?
- L'he de deixar en punt mort. - Sí.
- Ja ho sabia. - I què més?
- El fre de mà. - Exacte.
Molt bé. Ho has fet molt bé.
- Vinga. - Vaig a fer un volt.
- Què fas, Zeynep? - Treu les mans.
- Que accelero. - No condueixis sola.
No te'n vagis sola!
Però què fa?
És igual que quan el tenia al costat. Faig exactament el mateix.
Desgraciat!
Malparit!
Què fa aquest?
Jo que et considerava un amic, un germà, vas i em fas això?
Què fa?
Vens aquí i em vols prendre la nòvia, eh?
Zeynep!
Què fas?
- Para! - Para tu!
- Què fas? - I tu, què?
La pedra. Esclar, com és que no hi he pensat?
On deu ser?
Què fas?
Busco una cosa que m'ha caigut.
Molt bé, entesos.
Tu en deus saber alguna cosa, oi?
Digue-m'ho.
- Digue'm on és. - He fet llimonada, si en voleu.
Només em faltava això.
Digui?
Doruk?
Què?
- Zeynep. - Zeynep.
Reina, què ha passat?
T'has fet mal? T'has trencat res?
No, mare. Estic bé.
- Et fa mal res? - No, pare.
Se l'han mirat i ens han dit que no té res greu.
I tu qui ets?
- Sevinç, vaig a parlar amb un metge. - Sí, ves.
Què ha passat, filla? Què has fet?
Tens mal en algun altre lloc?
Ja en parlarem a casa.
Ha sigut culpa meva.
Si jo no fos aquí, no hauria passat.
És el preu de jugar amb el passat.
No diguis ximpleries. Tu no hi tens res a veure.
Aquesta noia sempre té el cap als núvols.
- Com estàs? - Quina barra!
Kaan, no ho sabia, que també hi eres.
Sí que hi era.
Soc a fora, si em necessiteu.
Perdoneu.
Kaan.
Tens la barra de venir aquí?
No tens vergonya o què et passa?
Tu em parles de vergonya? Qui et penses que ets?
- T'has tornat boig o què? - Sí.
Estic boig per Zeynep i faria el que fos per ella.
L'hauries pogut matar! Així tractes algú que estimes?
Quina mena d'home ets?
Tu em parles de ser un home? Has hagut de venir a carregar-t'ho tot!
Dona gràcies que no hàgim anat a la policia.
Has tingut sort.
Has fet tot el que has pogut per lligar-te-la.
Ves-te'n a la merda!
Imbècil!
Sort que no ha sigut res.
I si t'arriba a passar alguna cosa? Com se t'acut?
Què fas anant amb cotxe amb un desconegut?
- M'ensenyava a conduir. - Has perdut el cap. Tanju!
Ja n'hi ha prou. No pares de dir mentides.
- Però, pare, no… - Ni pare ni res! Calla!
Ves-te'n a l'habitació, vinga.
Ja m'has sentit.
Vinga.
Ja n'hi ha prou.
Va, lleva't, que esmorzarem.
No, no en tinc ganes.
No et posis així. Fes-ho per mi.
Aquell sonat està a punt de matar-me i a sobre resulta que és culpa meva.
Estic tipa de ser la culpable de tot, la que ho fa tot malament.
Sempre que vull fer alguna cosa pel meu compte,
tothom se'm tira a sobre.
Has vist la meva mare, que no m'ha deixat ni parlar?
T'entenc perfectament, més del que et penses.
Però tu ets més valenta que jo. No deixis de ser-ho mai.
Per cada molí de vent hi ha un Quixot que li planta cara.
Digue-li alguna cosa.
Vine aquí.
Va.
Mare.
Podem parlar?
No hem de parlar de res.
I s'ha acabat sortir, s'ha acabat fer el que et vingui de gust.
No soc una nena petita.
Ja soc prou gran per prendre les meves decisions.
T'has de guanyar la vida abans de donar-me lliçons.
Perdona, Sevinç, però la podries escoltar.
És que ja l'he escoltat molt, reina.
En saps res, de la Céline? No vindrà?
No hem parlat des de l'accident.
No se'n pot dir accident.
Sinan.
- Vine! - Què passa?
La Zeynep t'espera a casa seva. Ves a veure-la.
Gràcies.
Imbècil.
Jo?
No, tu ets l'heroi innocent dels anys 90.
Ballem, doncs?
Com et trobes?
No ho sé, estranya.
Sento coses que no les havia sentit mai per ningú.
- És com… - Com si pogués ser per sempre.
Com si em sentís complet amb tu.
Zeynep, no em puc separar de tu.
Ho he intentat i no puc.
- Anem? - Sí.
Només he trobat aquestes.
- Ets un crac. - Ja ho sé.
Perdona, quin desastre! Tens mocadors?
No!
Vull dir que aquí no, no cal que hi miris.
- Deixa-m'ho mirar… - No.
- Què hi amagues? Aparta la mà. - No…
Què?
S'ho devia deixar algú.
No és meu.
És del meu cosí. Me'l va deixar perquè l'hi cuidés.
- Del teu cosí? Aquest tamagotxi? - De veritat.
És del meu cosí. Se'l va deixar aquí.
A veure si té gana, doncs.
Que bufó!
Va, ja està, torna-me'l.
Espera't, deixa. Com es diu?
Zeynep.
Li has posat Zeynep?
És pura coincidència.
Potser no ben bé.
Què vols que hi faci? Vull escriure el teu nom pertot.
Miri on miri, et veig a tu, i ja no ho puc controlar.
Céline.
Aquesta nit he sigut molt feliç.
Per què plores?
Perquè no sé si m'hi veig amb cor.
No faré l'examen del conservatori.
Seré advocada, com vol la meva mare.
Tranquil·la, te'n sortiràs.
Céline, és que…
No puc deixar els meus pares.
Tinc por, no sé què fer.
Fes el que hagis de fer.
Ja has vist la meva mare. No ho acceptarà mai.
S'ha acabat.
Zeynep, tu ets conscient que ets molt valenta?
Has decidit què vols a la vida i has pres la iniciativa.
I has portat aquesta càrrega tu sola molt de temps.
Ara només et falta fer una cosa.
Com diu sempre la meva mare: "Tot el que comencis, acaba-ho."
Sé que tens por, és normal.
Però quan et presentis a l'examen, la por desapareixerà.
I si no ho fas ara, si no ho intentes,
te'n penediràs tota la vida.
Sempre pensaràs si ho hauries aconseguit.
Els dubtes es convertiran en penediment.
Estaràs ressentida amb la vida, amb la teva gent,
però sobretot amb tu mateixa.
I al final et tornaràs una persona infeliç i trista.
Tu ves a fer l'examen.
Després ja buscarem solucions.
Quin lema tenim? "Acaba el que comencis." D'acord?
D'acord. Ho acabaré.
- I en Sinan? - M'espera a baix.
- No marxarà fins que estigui bé. - Que maco! Au, doncs, va.
- Hi vaig? - Sí, t'anirà molt bé.
Em sap greu deixar-te aquí.
Per mi no pateixis. Ves-te'n.
Sort que et tinc a tu.
- Me'n vaig. - Sí, molta sort.
Adeu.
Ara que l'he animat a anar-hi, que no em surti el tret per la culata.
Pare, espero que al conservatori no te la prengui ningú.
Que els has fregit amb un altre oli?
Amb oli d'oliva. Ara diuen que els altres olis de fregir no són saludables.
- Abans quedaven més cruixents. - Au, va.
Vine a seure, maca.
Encara no s'ha llevat la Zeynep?
Se n'ha anat.
A la platja, un altre cop?
No. A Istanbul.
- Com? - Què?
Què vols dir?
Com que se n'ha anat a Istanbul? La Zeynep?
- Explica'ns-ho. - On ha anat?
- La meva filla ha fugit de casa? - No.
- Calma't, deixa-la parlar. - La Zeynep ha fugit?
- No, tranquils. - Ja ho estic. Estic bé.
Explica'ns-ho bé. On ha anat la Zeynep?
A Istanbul, per fer l'examen d'accés al conservatori.
Ella sola?
Se'n va fer l'examen ella sola?
Quan ha marxat?
- Aquest matí. - La Zeynep serà advocada.
Què hi ha de fer, en un conservatori?
No està sola, hi ha anat amb en Sinan. Ara us ho explico.
Qui és en Sinan?
Trucaré a l'Onur. Vaig a l'estació d'autobusos.
Mira que bé.
Tu ho trobes bé, Céline? Tot ho arregleu així, ara?
La solució més fàcil, no? Si no estàs bé, abandones els teus pares.
No, no és fàcil. Abandonar l'única casa que has conegut no ho és gens, de fàcil.
Entenc que estiguis amoïnada,
però et podries posar en el seu lloc per una vegada?
I de què serviria?
Som els seus pares i som com som. I sabíeu que hi estàvem en contra,
però mira què heu fet.
- No t'has penedit mai de res? - No, mai.
"Un matí de primavera em vas caure a les mans com un ocellet…
- Ai, mare. - …fràgil i càlid."
- "A mesura que creixis, desplegaràs…" - De què ho coneixes?
On ho has trobat? Això no es fa.
Escrius de meravella, Sevinç.
No has tingut mai el somni de ser poeta?
Fa molt de temps. Tant és, ara.
Si no creus en ella, com vols que confiï en les seves ales i voli?
Com vols que arribi allà on vol anar?
La Zeynep també ha de tancar els seus somnis en un calaix?
T'ho hauries de replantejar.
Ai, maca.
Un ocellet es posa sobre els cables elèctrics
tot sol.
Els cotxes passen, els sorolls s'esvaeixen,
els records moren.
I ell es queda allà, en silenci.
De vegades, quedar-se quiet demana tant de coratge com volar.
No tinguis pressa per créixer, filla meva. El temps passa igualment.
Queda't als meus braços una mica més.
El món es pot esperar.
- Zeynep. - Céline.
Gràcies per venir.
Com va anar l'examen?
Molt bé, estic molt contenta.
- Crec que he passat la primera prova. - Que bé!
- Però no ho sé del cert. - Segur que sí.
- Tu creus? - Segur.
T'ho he portat tot.
També el quadern amb les cançons.
Gràcies.
Era una excusa per tornar, això de venir a buscar les coses.
Però no sé si em veig amb cor de veure la mare.
Has fet bé, Zeynep.
I ho saps perfectament. És una altra prova que has de superar.
Per molt que triomfis a la vida,
si no feu les paus amb la teva mare,
et faltarà alguna cosa, tindràs un compte pendent.
Com te n'has pogut anar així?
No he pogut.
Es pot separar la carn de l'ungla?
Esclar que no.
Em perdones?
Tu saps com he arribat a patir, aquests dies?
Gràcies a Déu que has tornat.
Per què m'ho has fet, això?
Ho sento, tens raó.
Sé que paties i tenies por que em passés alguna cosa, però…
No m'abandonis mai, sisplau.
Et prometo que no et decebré.
T'ho prometo.
Com vols que t'abandoni?
No et deixaré mai.
Vine.
Decideixis el que decideixis, sempre et faré costat.
Tots et farem costat.
La teva felicitat és el més important.
Vine aquí, tu també.
Quin parell…
Céline.
M'agrada que hagis vingut.
I que siguis aquí ara.
Sense tu, tot això no hauria sigut possible.
Ni sense tu.
En fi, me'n vaig a dormir. Ha sigut un dia molt llarg. Vens?
Em quedaré una mica més.
- Molt bé, fins ara. - Fins ara.
La pedra.
Gràcies a Déu.
- Gràcies. - Céline, deies res?
Què fas?
- Meditació. - Com?
Res.
Entesos.
Sabia que la tenies tu.
Ara que tot és al seu lloc, ja puc tornar.
La pedra,
la Matilda i la beguda.
Què més hi havia?
La foto… Vaig venir amb la foto.
Aquella foto antiga.
On tornaré, ara?
Aquí.
Gràcies a Déu.
Mare, hauries de venir a la casa d'estiueig ara mateix.
Ja ho sabia, que aquesta noia em cauria bé.
Que bé que hagis vingut!
Em fa l'efecte que et conec d'algun lloc.
Selin? Què ha passat? Estàs bé?
Per què no has vingut a Istanbul? Per què m'has fet venir?
Havíem de parlar on va començar tot.
Vine.
Molt bé, ja som aquí. Ara explica'm què passa.
Mare,
no em vull dedicar als estudis que faig ni a les feines que em busques.
Vull seguir el meu somni.
Vull provar d'estudiar Belles Arts,
que és la carrera que sempre he volgut fer
i que sempre he deixat de banda.
I estic disposada a fer el que calgui.
Què vols dir?
Que vull fer com tu. Ho vull intentar com ho vas intentar tu.
- Perdona, com? - Sé que volies ser cantant.
Però…
Si no t'ho he explicat mai, això!
No, però ho he descobert.
Són teves.
No m'ho puc creure.
Me'n recordo d'aquell estiu.
Va ser bonic.
I això de la mare.
Mare, vas arribar a entrar al conservatori?
Sí.
I?
Va, explica-m'ho.
Hi vaig entrar, però…
no vaig acabar.
Era molt dur.
Hi havia massa competència.
No era fàcil fer sentir la teva veu.
I havia de treballar mentre estudiava.
Se'm va fer massa dur.
Va sorgir una oportunitat i vaig tornar a fer Dret.
I trobo que vaig fer bé.
La vida va continuar.
I vas néixer tu.
Si jo no hagués nascut, hauries continuat?
No diguis bestieses. No va tenir res a veure amb tu.
Ho vaig deixar.
No podia més.
Vaig canviar d'idea.
M'empipava molt amb la teva àvia, perquè ella tenia raó.
I amb el teu pare.
Però amb qui estava empipada era amb mi mateixa.
Però tu…
Ets el millor i el més bonic que he fet a la vida.
I jo t'he fet sentir culpable tot aquest temps.
T'he fet sentir malament.
Em pensava que no m'entenies,
però resulta que som iguals.
Només volíem sentir: "Et faré costat."
Em faràs costat, mare?
Confia en mi. No em deixis mai.
Esclar que et faré costat. Passi el que passi.
I si un dia te'n canses i decideixes canviar de rumb, també te'n faré.
Ja ho veuràs, estaràs orgullosa de mi.
Ja ho estic, filla.
No m'ho havies dit mai.
I ara rebem a l'escenari la Zeynep Arsoy.
- Què? - Vinga!
No, ni parlar-ne. Si fa un munt d'anys!
Fes-ho per mi. Canta per una vegada.
Vinga.
Ets molt dolenta.
Cada dia s'acaba alguna cosa.
El que s'acaba cada cop fa menys mal.
S'accepta amb indiferència.
Fins i tot els amors més apassionats deixen rastres banals.
No passa res, amor meu.
Deixa que se'n vagin. Canta cançons per tu, oblida-ho.
No passa res, amor meu.
Deixa que se'n vagin. Canta cançons per tu.
No passa res, amor meu.
Deixa que se'n vagin. Canta cançons per tu.
Com trobava a faltar la teva veu.
I fas tant de goig sobre l'escenari.
No em vull tornar a perdre la teva veu.
T'estimo molt.
Jo també t'estimo.
En Sinan ha tornat a triomfar.
VÍDEO AGOST 1996
Subtítols: Anaïs Mintenig
Supervisor creatiu IGNASI OLIVER